Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.   
                             Доповідач - Луганська В.М. 

Справа № 428/8916/21
Провадження № 22-ц/810/1112/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року                                          м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А., 
за участю секретаря: Кузьменко А.О.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку, 
справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2021 року, ухвалене судом у складі судді Кордюкової Ж.І.,
за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту перебування особи на утриманні,
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, в обґрунтування якої вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , з яким перебували у шлюбі з 25 вересня 1976 року. Заявник зазначила, що з моменту укладення шлюбу та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживали разом з чоловіком у м. Лутугино, на території, яка є тимчасово непідконтрольна органам державної влади України. Тривалий час вона тяжко хворіє на онкозахворювання, постійно проходить курси лікування, у зв`язку з чим вся її пенсія витрачається на лікування, тому її життєдіяльність забезпечував чоловік та вона перебувала на його утриманні. 
У відповідь на її звернення Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області повідомило, що для переходу заявниці на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, їй необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка. 
Встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідно для переходу заявниці на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, просила суд встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Суд встановив факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні у свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті.

Не погодившись з вказаним рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не довела обставини, які свідчили про те, що вона сумісно проживала з померлим ОСОБА_2 , так як копія довідки №22/62 від 13 листопада 2020 року про фактичне місце проживання з померлою особою на день її смерті не може вважатися допустимим доказом, який би підтвердив обставини, на які посилається заявниця, оскільки відповідно до абзацу 1 пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, є документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, тому скаржник вважає надані заявником документи, як доказ постійного проживання з чоловіком на час його смерті, недопустимими доказами.
Скаржник посилається на те, що заявниця перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком з 01 січня 2021 року у розмірі 3651,06 грн, а з 01 липня 2021 року у розмірі 4032,95 грн, тобто таку, що відповідає вимогам, встановленим державою для непрацездатних громадян до прожиткового мінімуму, та дозволяє забезпечувати її особисті потреби. Після смерті чоловіка заявниця не втратила основне джерело для існування, тому не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вона на цей час отримує встановлену їй пенсію, що не заперечується заявницею в позовній заяві.Крім того заявницею не надано до суду доказів того, що ОСОБА_2 надавав таку допомогу заявниці та яка була для неї постійним і основним джерелом для існування. Заявницею також не наведено доказів, що вона потребувала постійного стороннього догляду, опіки, турботи, матеріального забезпечення і що померлий чоловік був спроможний її надати.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені у визначеному законом порядку. 

У судове засідання представник Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця є непрацездатним членом сім`ї померлого у зв`язку з досягненням пенсійного віку, проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 отримувала пенсійну виплату, розмір якої в декілька разів менший за пенсію, яку отримував її чоловік та яка була постійним і основним джерелом засобів до існування.

Колегія суддів, вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06.06.1986 року, що підтверджується копією паспорту, та зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919057142 від 19 липня 2016.
ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06.06.1986 року, що підтверджується копією його паспорта.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 вересня 1976 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії  НОМЕР_1  від 25.09.1976 року.  
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Лутугине Лутугинського району Луганської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис №1590, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом на звернення заявниці від 13.09.2021 року №3651-3692/Г-02/8-1200/21 ОСОБА_2 повідомило про список документів для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
З системного аналізу зазначених норм вбачається, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Відповідно до п.п. 9 п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1 із змінами та доповненнями, до заяви про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника подаються документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно з п. 2.11 вищевказаного Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Лутугино Луганської області віднесено до таких населених пунктів.
Звертаючись до суду із заявою, заявницею на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 надано довідку № 12 від 21 липня 2021 року про сумісне проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_3 та акт фактичного проживання з померлою особою по день його смерті № 7 від 21 липня 2021 року. Вказані документи видані на тимчасово окупованій території України.
Зазначені обставини свідчать про те, що заявниця з неналежних від неї причин фактично позбавлена можливості у відповідності до вимог законодавства надати довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, оскільки вона та її чоловік зареєстровані на тимчасово окупованій території Луганської області, у зв`язку з чим видані довідка та акт з місця проживання не приймаються для розгляду Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області.
Доводи апеляційної скарги про те, що довідка, яка видана на тимчасово окупованій території, не можуть бути взяті до уваги є необґрунтованими, оскільки до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 701/1196/16-а.
Таким чином колегія судів вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримував пенсію за віком, розмір якої за період з 01 січня 2021 року по 07 липня 2021 склав 91132,11 грн, а саме щомісяця: з січня 2021 року по лютий 2021 року - 12070,48 грн; з березня 2021 року по 07 липня 2021 – 13398,23 грн, що підтверджується довідкою №374, виданою 22 листопада 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.(а.с. 44)
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01 січня 2021 року по 07 липня 2021 склав 27405,67 грн, а саме щомісяця: з січня 2021 року по лютий 2021 року – 3651,06 грн, з березня 2021 року по 07 липня 2021 – 017,65 грн, що підтверджується довідкою №373, виданою 22 листопада 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.(а.с. 45)
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 вересня 1976 року перебували у шлюбі, на час смерті останнього спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали однією сім`єю та допомога, яка надавалася померлим чоловіком заявниці, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, розмір пенсії померлого ОСОБА_2 значно перевищує розмір пенсії ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пенсії заявниці є таким, що відповідає вимогам, встановленим державою для непрацездатних громадян до прожиткового мінімуму, та дозволяє забезпечувати її особисті потреби, у зв`язку з чим, заява не підлягає задоволенню, не заслуговують на увагу, оскільки для встановлення факту перебування на утриманні не має переважного значення те, чи перевищує розмір пенсії члена сім`ї померлого прожитковий мінімум. 
Відповідно до положень ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні у разі, якщо основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні має значення, чи було утримання повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність надання чоловіком заявниці їй допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.
За змістом статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.
Як зазначалось вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 вересня 1976 року перебували у шлюбі, на час смерті останнього спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 листопада 2021 року, залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови 17 лютого 2022 року.

Головуючий                                                                В.М. Луганська 

Судді                                                     О.Ю. Карташов 

В.А. Коновалова