ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 січня 2022 року           справа №200/1528/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі № 200/1528/21-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С.), складеного у повному обсязі 11 червня 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області,  за позовом ОСОБА_1 до Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Донецької області, Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Донецької області, Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність  Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби. Зобов`язано  Донецький  обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не набув права на день звільнення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбачену Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До спірних правовідносин застосовується саме наявність календарної вислуги років, яка повинна становити не менше 10 років.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,  є учасником бойових дій.
Військовий квиток позивача серії   НОМЕР_2 містить записи про проходження ним військової служби з 24.06.2016 в Кальміусько-Нікольському об`єднаному районному військовому комісаріаті.
Наказом Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного військового комісаріату від 31.10.2020 № 309 позивача, звільненого наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.10.2020 № 53-РС з військової служби у запас відповідно до п.п. «й» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  з вказано 31.10.2020 виключено зі списків  особового складу  та всіх видів  забезпечення,  направлено  для зарахування на військовий облік до Маріупольського об`єднаного  міського  військового комісаріату.
У наказі визначено, що вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 30.10.2020 становить: календарна – 7 років 2 місяці 4 дні, пільгова – 9 років 6 місяців 6 днів.
В зазначеному наказі серед виплат, що належать позивачу, не передбачено виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. З виданої відповідачем 2 картки особового рахунку позивача за грудень 2019 року – листопад 2020 року вбачається, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні йому не здійснювалась.
Відповідачем не заперечується, що у день звільнення позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.          Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання спірної допомоги порушено та підлягає відновленню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII)  передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. 
Так, згідно із абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (надалі - Порядок № 393).
У розумінні вказаних правових норм слідує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». 
При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Отже, правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2011 законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.
Матеріалами справи підтверджується, що вислуга років на час звільнення позивача складає: у календарному обчисленні становить: календарна 07 років 02 місяці 04 дні, пільгова 09 років 06 місяців 06 дні, загальна з урахуванням пільгової – 16 років 8 місяців 10 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно позивач має право на таку виплату.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність відмови відповідача  у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають  задоволенню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі № 200/1528/21-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі № 200/1528/21-а - залишити без змін.                    
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 10 січня 2022 року.

Судді                                                                                      А.В. Гайдар
                                                                                                      Т.Г. Гаврищук
                                                                                                      І.В. Сіваченко