Номер провадження: 22-ц/813/1206/22 
Номер справи місцевого суду: 522/14508/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Стадніченко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю рухомого майна, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю рухомого майна, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, в якому просила:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.03.2010 року до реєстрації шлюбу;
- визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2  право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати автомобіль марки AUDI Q7, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з відповідачем. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 познайомилися та розпочали свої стосунки у лютому 2009 року, з 09.03.2010 року розпочали спільне життя, сімейний побут. 11.06.2010 року між сторонами було укладено шлюб. Починаючи з 2014 року відповідач виїхав до Франції для заробітку та в подальшому для постійного проживання. З лютого 2015 року позивач разом з їх донькою ОСОБА_3 переїхала до відповідача у Францію. За час шлюбу, відповідач придбав майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки AUDI Q7, державний номер НОМЕР_1 . Після переїзду сім`ї за кордон сімейні відносини погіршилися та фактично припинили своє існування. Квартиру АДРЕСА_2 було придбано для спільного проживання сім`ї, щомісячні платежі вносили обоє та 30.11.2011 року ОСОБА_1 було видано довідку про повну сплату паю та надано дозвіл на оформлення правовстановлюючих документів. Також позивачка зазначає, що автомобіль належить їй на праві приватної власності, оскільки він був подарований відповідачем на народження доньки. Сам відповідач двічі потрапляв у ДТП на машині, втім не сплачував кошти за ремонт, оскільки стверджував, що машина належить позивачу.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року накладено арешту на квартиру  АДРЕСА_2 , а також застосовані заходи зустрічного забезпечення.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири скасувати, прийняти нове рішення, яким позов залишити без задоволення в повному обсязі, скасувати арешт, накладений ухвалою суду першої інстанції на квартиру, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та безпідставним, оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_1 за власні кошти та є його особистою приватною власністю, на підтвердження чого надані відповідні докази.
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Нан Д.М., представник ОСОБА_2 зазначає, що оскільки надані апелянтом докази не були надані до суду першої інстанції, вони не можуть бути прийняти судом до розгляду. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не зазначено про неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції вони не можуть бути прийняті та не підлягають дослідженню. Також апелянт зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , адже право власності на об`єкт нерухомого майна було набуто під час шлюбу.
В судове засідання, призначене на 16 лютого 2022 року ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 ,  ОСОБА_2  не з`явилися, були сповіщеніналежним чином (а.с. 10-12 т. 2).
На адресу суду від ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю сторони позивача (а.с. 13-14 т. 2).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Хажинського Р.М., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартиру, та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, суд першої інстанції виходив з того, що 100 відсотків паю за квартиру було сплачено під час перебування сторін у шлюбі, а тому суд прийшов висновку про те, що оскільки спірна квартира набута під час шлюбу, адже право власності на неї та сплата платежів прийшлося після укладення між сторонами шлюбу, вона є спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , докази, щоб спростовували такі висновки суду відсутні. Твердження відповідача про те, що частина коштів була сплачена до укладення шлюбу може мати значення тільки для зміни розміру частки при її виділі зі спільної сумісної власності. Відповідачем не надано доказів, яку саме частину було сплачено до укладення шлюбу.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04 квітня 2007 року між Обслуговуючим кооперативом «Середньофонтанський 19-А» та ОСОБА_1 було укладено персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №2А/117 щодо будівництва силами будівельної компанії за кошти члена кооперативу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 152-157 т. 1).
Відповідно до п. 12 персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №2А/117, розмір паю складає 464508 грн., якій він був зобов`язаний у повному обсязі сплатити до 27.04.2007 року (а.с. 154 т. 1).
25 квітня 2007 року, ОСОБА_1 було сплачено пайовий внесок на виконання договору №2А/117 у розмірі 68600 грн. (а.с. 159 т. 1) та 1853,03 грн. (а.с. 160 т. 1).
Обслуговуючим кооперативом «Середньофонтанський 19-А» 11.04.2007 року, надана згода ОСОБА_1 на передачу у заставу АКБ «Укрсоцбанк» майнових прав на квартиру (а.с. 158 т. 1).
Відповідно до кредитного договору за № 2007/13-2.06/271, укладеного 26 квітня 2007 року, між акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , останній отримав кредит у розмірі 66000 доларів США на фінансування інвестування житла-квартири, будівельний номер № НОМЕР_2 , відповідно до персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу № 2А/117 від 04.04.2007 року (а.с. 161-165 т. 1).
26 квітня 2007 року акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , укладено договір іпотеки, предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний АДРЕСА_3 (а.с. 78-81 т. 1).
Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрований у реєстрі № 894 (а.с. 81 т. 1).
Відповідно до п. 1.1. договір іпотеки, був укладений у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту № 2007/13-2.06/271 від 26.04.2007 року (а.с. 78 т. 1).
26 квітня ОСОБА_1 , на підставі заяви про видачу кредиту, отримав готівку у розмірі 66000 доларів США, що еквівалентно 333 300 грн. (а.с. 170 т. 1).
На підставі платіжного доручення № 6-01 від 26 квітня 2007 року ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок на виконання договору №2А/117 у розмірі 330000 грн. (а.с. 171 т. 1).
26 квітня 2007 року, ОСОБА_1 було сплачено пайовий внесок на виконання договору №2А/117 у розмірі 65908 грн. (а.с. 172 т. 1).
А всього на виконання умов персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №2А/117 ОСОБА_1 у квітні 2007 року було сплачено 466366,03 грн. 
05.06.2009 року на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Поведьонковій І.І. від АКБ «Укрсоцбанк» направлено лист, в якому у зв`язку з повним погашенням кредиту, відсотків за його використання ОСОБА_1 за договором кредиту № 2007/13-2.06/271 від 26.04.2007 року, банк просив зняти заборону на відчуження майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру (а.с. 83 т. 1). 
11 червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 47 т. 1).
08.10.2013 року за ОСОБА_1 було зареєстровано права власності на спірну квартиру, що вбачається з витягу №11032799 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 35 т. 1).
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 уклав договір іпотеки в забезпечення кредитного договору, а також, що відповідач станом на 05.06.2009 року, тобто до укладання шлюбу в повному обсязі погасив кредит.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що 100 відсотків паю за квартиру було сплачено під час перебування сторін у шлюбі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України за розгляд справи у суді апеляційної інстанції зі ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 13215 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_2 – відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року щодо накладання арешту на квартиру  АДРЕСА_2 , а також заходи щодо зустрічного забезпечення.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 13215 гривень.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда