ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1065/22 Справа № 207/305/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                         ОСОБА_1 

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про зміну розміру аліментів, -     
ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2021 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1  про зміну розміру аліментів. 
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року та, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року з нього на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів доходів на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років. У зв`язку з тим, що на даний час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_6 , через, що його матеріальний стан погіршився, а тому просив суд змінити розмір аліментів на дитину, стягнутих на підставі судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття; зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року з 1/4 частини до 1/8 частини щомісяця до досягнення сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 віку трьох років.
       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Змінено розмір аліментів, призначених за судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, які стягуються з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з  ОСОБА_2  аліменти на утримання  неповнолітнього сина  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, додосягнення дитиною віку повноліття, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду, на користь ОСОБА_1 (а.с.40-43).
       Не погодившись з таким рішенням відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що єдиною підставою для задоволення позову позивачем зазначено те, що його матеріальний стан змінився у зв`язку з реєстрацією шлюбу та народження у новому шлюбі доньки. Судом залишено без уваги те, що матеріальний стан позивача змінився але не погіршився, а покращився. З довідок наданих позивачем вбачається, що заробітна плата наразі є більшою ніж була у 2019 році (а.с. 48-51).
       20 жовтня 2021 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував на те, що апеляційна скарга не містить жодних доказів які б підтверджували викладені у ній обставини (а.с. 63-64).
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року та, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       На підставі судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). 
       Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів доходів на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років (а.с.15-16).
       13 серпня 2020 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 (а.с.13). 
       Від вказаного шлюбу позивач має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12). 
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт зміни його матеріального становища, оскільки за час, що минув з дня ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на користь відповідача у позивача народилась дитина, що призвело до виникнення обов`язку з утримання дитини, а також тимчасово непрацездатної дружини позивача.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
       Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Таким чином, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
        Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що є всі підстави для застосування ст.192 СК України та зменшення розміру аліментів, оскільки народження ще однієї дитини та необхідність її утримання, безпосередньо вплинула на матеріальне становище позивача, а тому доводи апеляційної скарги, що матеріальний стан позивача покращився є хибними. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення аліментів з 1/4 частини до 1/5 частини не призведе до порушення прав дитини позивача та відповідача. 
       Посилання апеляційної скарги в частині того, що заробітна плата позивача наразі є більшою ніж була у 2019 році, не може слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки збільшення заробітної плати з врахуванням сплати аліментів не у твердій грошовій валюті, а у частині від всіх видів заробітку (доходу) автоматично призводить до сплати аліментів у більшому розмірі ніж було у 2019 році. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                         М.О. Макаров