ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №584/910/17 
Номер провадження 22-ц/816/1862/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Новослобідська сільська рада Путивльського району Сумської області,
третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,
особа, яка не брала участі у справі – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року в складі судді Толстого О.О., ухвалене у місті Путивль,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання права власності на земельну ділянку.
Свої вимоги мотивував тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року є власником земельної ділянки, загальною площею 2,95 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області.
Оскільки позивачем вказаний державний акт було загублено, при цьому маючи намір укласти договір оренди землі, просив визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року, з врахуванням ухвали Путивльського районного суду Сумської області від 26 березня 2018 року про виправлення описки, позов задоволений повністю.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на земельну ділянку, площею 2,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ - СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян за № 300.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за ним право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції вважав, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, а тому прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позову.
ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, звернулася з апеляційною скаргою на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що ОСОБА_2 не брала участі у даній справі і взагалі не була обізнана про розгляд справи, про останню їй стало відомо лише в листопаді 2021 року після звернення до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав і отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Вказує, що відповідно до положень статті 529 ЦК Української РСР вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.
Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в достатній мірі не з`ясував, чи дійсно не буде порушено права, свободи чи інтереси інших осіб при такому визнанні позову, а також помилково вважав встановленим те, що позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,95 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року, але втратив цей правовстановлюючий документ, тому неправильно застосував положення ст. 392 ЦК України, яка за своїм змістом передбачає підтвердження наявного у особи права власності, набутого нею раніше на законних підставах.
Підсумовуючи вищевикладене, ОСОБА_2 приходить до висновку і стверджує про те, що позивач вказав в позовній заяві неправдиві відомості про себе, як про власника земельної ділянки на підставі державного акта, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року, а також про втрату оригіналу останнього, скориставшись співпадінням свого прізвища, ім`я та по батькові з прізвищем, ім`ям та по батькові дійсного власника землі – батька апелянта, хоча таке право позивачем на законних підставах ніколи не набувалося і такий державний акт він не отримував.
У клопотанні, поданому Новослобідською сільською радоюПутивльського району Сумської області 21 грудня 2021 року остання просить справу розглядати без участі представника відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1  – адвокат Шершак-Гукова А.М. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити,а рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року залишити в силі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Сенченка А.В., представника позивача – адвоката Шершак-Гукової А.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» за № 300 у ній рахується державний акт, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 2,95 га на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, який отриманий (а.с. 5).
Зазначений державний акт втрачений позивачем, що вбачається з копії об`яви до газети від 02 червня 2017 року (а.с. 6).
Звертаючиcь до суду з позовом, позивач посилалався на те, що ним був загублений державний акт, при цьому маючи намір укласти договір оренди землі, просив визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.
Звертаючись зі скаргою на рішення суду, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув у ДТП 14 грудня 1998 року у Валківському районі Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 10 липня 1959 року та свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3 від 09 листопада 1984 року, які наявні в матеріалах справи (а.с. 66-68).
Після смерті батька відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка, загальною площею 2,95 га (складається з двох ділянок, площею 2,569 га і 0,383 га) та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ - CM № 024747 від 15 грудня 1999 року, виданого Новослобідською сільською радою Путивльського району Сумської області.
Зазначила, що у неї знаходиться оригінал правовстановлюючого документа, тобто останній не є втрачений позивачем, а знаходиться у апелянта, серія, дата видачі аналогічні тим, про які йде мова в позові.
Вказує, що у вересні 2021 року її представник звернувся до державного нотаріусу Путивльської районної нотаріальної контори Сумської області Нахабенко О.А. з приводу оформлення спадщини.
Нотаріусом була заведена спадкова справа, але винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 листопада 2021 року, зі змісту якої ОСОБА_2  дізналася про те, що таке свідоцтво не може бути видане, оскільки вже зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка входить до спадкового майна, належного батькові. При цьому зареєстроване на іншу особу, ОСОБА_1 , на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року у справі № 584/910/17, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27 жовтня 2021 року № № НВ-0007942612021, НВ-0007942692021.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в достатній мірі не з`ясував, чи дійсно не буде порушено права, свободи чи інтереси інших осіб при такому визнанні позову, а також помилково вважав встановленим те, що позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,95 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року, але втратив цей правовстановлюючий документ, тому неправомірно застосовував положення ст. 392 ЦК України, яка за своїм змістом передбачає підтвердження, наявного у особи права власності, набутого нею раніше на законних підставах.
У той же час, дійсним власником вищезазначеної земельної ділянки відповідно до вищевказаного державного акту був батько апелянта – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивач неправдиво зазначив про своє право власності на вищевказану земельну ділянку і втрату правовстановлюючого документа, оригінал якого знаходиться в апелянта.
Про помилковість вказаних висновків місцевого суду та неправдивість обставин, які зазначені позивачем, свідчать і дані про трудову діяльність останнього, де робота або членство в КСП «Мирова революція» не зафіксовані, що вказує на неможливість отримання ним земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель цього сільськогосподарського| підприємства в силу п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Пункт 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачає, що право на земельну частку (пай) мали члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що сам позивач не був членом товариства, а був покійний батько позивача – ОСОБА_3 , про що також зазначено представником позивача у поданому до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Також слід вказати, що у листі відділу у Путивльському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 23 травня 2017 року № 31-18-0.29-11/109-17 зазначено про те, що згідно даних «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» за № 300 у ній є запис про державний акт, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 2,95 га, на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, який отримано (а.с. 5).
У списку громадян – власників сертифікатів КСП «Мирова революція», яким видаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення сільськогосподарського виробництва під порядковим номером 310 (312- № земельної ділянки) зазначений ОСОБА_1 , а інша особа з аналогічним прізвищем, ім`ям та по батькові – відсутня, що вбачається з рішення Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 11 листопада 1999 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 96 – 111).
Зі змісту державного акта, серії ІІІ-СМ № 024747 від 15 грудня 1999 року,наявного в матеріалах справи, вбачається, що його видано на підставі вищезначеного рішення на ім`я « ОСОБА_1 » (а.с. 73).
Крім того слід зауважити, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не спростував та не заперечив, що покійний батько апелянта був членом товариства.
Таким чином, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не довів належними та допустимими доказами, що саме він є власником вищевказаної земельної ділянки.
У якості відповідача позивачем залучено до участі у справіНовослобідську сільську раду Путивльського району Сумської області, матеріально-правовий зв`язок якої з позивачем по справі з приводу визнання за останнім права власності на спірну земельну ділянку відсутній.
Посилання суду на визнання позову відповідачемНовослобідською сільською радою Путивльського району Сумської області є помилковим, оскільки визнання позову неналежним відповідачем порушує права іншої особи, не залученої до участі у справі, та позбавляє таке визнання правового сенсу та будь-якого правового значення (постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/5000/18).
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову. 
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що позивач має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.
Як передбачено п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Виходячи з повноважень апеляційного суду, визначених ст. 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та прийняти по даній справі нову постанову про відмову в задоволенні позову.
За наведених обставин, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює перерозподіл судових витрат.
Таким чином, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 960 грн.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, третя особа – Головне управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 960 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий -                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        Т.А. Левченко

С.С. Ткачук