ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року	Львів	Справа № 460/4391/21 пров. № А/857/19937/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Мельничук Б.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2021р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки (суддя суду І інстанції: Друзенко Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 30 хв. 21.09.2021р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 01.10.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

30.04.2021р. позивач Фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати наказ відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. № 804-п від 23.04.2021р. про проведення відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 та п.200.11 ст.200 Податкового кодексу /ПК/ України документальної позапланової виїзної перевірки позивача; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (а.с.1-3).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2021р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.64-68).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ФОП ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.71-73).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в спірному наказі зазначається про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість /ПДВ/, яке визначено з урахуванням від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме: листопад 2018 pоку, січень-грудень 2019 pоку, січень-грудень 2020 pоку, січень-березень 2021 року.
Однак, з тих самих питань попередні періоди вже були обревізовані під час проведення минулих перевірок ФОП ОСОБА_1 .
Також у межах розглядуваного спору податковим органом не доведено тої обставини, що позивачем як платником ПДВ подано декларацію з ПДВ за березень 2021 року з від`ємним значенням з ПДВ, що становить більше 100 тис.грн. Зазначені обставини не були належним чином перевірені судом, оскільки декларацію позивача суд першої інстанції не досліджував. В свою чергу, позивач заперечує наявність підстав для проведення такої перевірки.
Окрім того, посадовими особами відповідача порушено процедуру проведення перевірки, що слугувало додатковою підставою для недопуску до її проведення. Зокрема, працівники відповідача жодних направлень на проведення перевірки не пред`являли та будь-яких доказів про їх вручення позивачу в інший спосіб ревізорами також не надано.
Вказане свідчить як про безпідставність проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за обревізовані раніше періоди, так і про протиправність винесеного наказу, який суперечить законодавству з питань оподаткування.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець 12.08.2008р., взята на облік як платник податків 13.08.2008р.; основний вид діяльності за КВЕД: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (а.с.7).
На підставі пп.19-1.1.6 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 та п.200.11 ст.200 ПК України, у зв`язку з поданням ФОП ОСОБА_1 податкової декларації з ПДВ за березень 2021 року (№ 9091012198 від 19.04.2021р., а.с.25-27), згідно з якою задекларовано від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19) в сумі 3645034 грн., відповідачем ГУ ДПС у Рівненській обл. видано наказ № 804-п від 23.04.2021р. «Про проведення відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 та п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )».
Згідно цього наказу призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 стосовно дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме: листопад 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-березень 2021 року; початок перевірки: з 26.04.2021р.; тривалість перевірки: 5 (п`ять) робочих днів (а.с.24).

Окрім цього, головними державними ревізорами-інспекторами /ГДРІ/ відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській обл. Жолобчук Т.В. згідно направлення на перевірку № 1096/17-00-07-03 від 23.04.2021р. (а.с.23), ОСОБА_2 згідно направлення на перевірку № 1095/17-00-07-03 від 23.04.2021р. (а.с.22), на виконання наказу № 804-п від 23.04.2021р. з метою вручення цього наказу та ознайомлення із направленнями № 1096/17-00-07-03 та № 1095/17-00-07-03 від 23.04.2021р. здійснено вихід о 14 год. 59 хв. 26.04.2021р. на адресу: АДРЕСА_1 .
За вищевказаною адресою ФОП ОСОБА_1 пред`явлено службові посвідчення посадових осіб ГУ ДПС у Рівненській обл. Жолобчук Т.Б., ОСОБА_2 та вручено копію наказу № 804-п від 23.04.2021р.
Від ознайомлення із направленнями на проведення перевірки позивач ФОП ОСОБА_1 відмовилась, що засвідчується Актом № 107/17-00-07-03 від 16.04.2021р. (а.с.28).
Ознайомившись із наказом та відмовившись від ознайомлення з пред`явленими направленнями, ФОП ОСОБА_1 відмовила у допуску до проведення перевірки та надала пояснення про те, що відмова у допуску до проведення перевірки зумовлена тим, що: «До перевірки не допускаю, так як не отримала направлення на перевірку».
Вищевикладені обставини зафіксовані в Акті № 105/17-00-07-03 від 26.04.2021р. про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки (а.с.29).

          Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом документальної позапланової виїзної перевірки позивача згідно з наказом № 804-п від 23.04.2021р. є перевірка дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис.грн., граничний строк подання податкової декларації за березень 2021 року – 20.04.2021р., через що граничний термін проведення такої перевірки (60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації згідно із п.200.11 ст.200 ПК України) – 19.06.2021р.
Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та з огляду на обставини справи, оспорюваний наказ видано контролюючим органом правомірно, за наявності правових та фактичних підстав, у порядку, встановленому законом, та у межах повноважень контролюючого органу, а тому підстави для його скасування є відсутніми.
Доводи позивача про неправомірність наказу з підстав невручення платнику податків направлення на перевірку не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки такі дії вчинені після прийняття спірного наказу та не є предметом спору в цій справі, при цьому непред`явлення направлення на проведення перевірки в розумінні п.81.1 ст.81 ПК України є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.
Інші доводи позивача не спростовують встановлених обставин справи.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

В межах справи основним спірним питанням є законність підстав прийнятого оскаржуваного наказу про призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та надання належної йому правової оцінки.

          При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, діючій на момент виникнення цих відносин).
Відповідно до пп.19-1.1.6 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
Положеннями ст.62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст.78 ПК України.

У спірному наказі правовою підставою призначення документальної позапланової перевірки позивача вказано пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України.

Згідно з пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: перша - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; друга - подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. При цьому в першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2021р. у справі № 821/1235/17, що в порядку ч.5 ст.242 КАС України підлягають врахуванню під час вирішення розглядуваного спору.

Оскільки спірним наказом № 804-п від 23.04.2021р. документальну позапланову виїзну перевірку призначено щодо законності декларування від`ємного значення з ПДВ за березень 2021 року, яке становить більше 100 тис.грн, тому у відповідача були наявними правові підстави, визначені пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, для її призначення.

За змістом п.200.11 ст.200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.
У визначені цим пунктом терміни проводяться також документальні перевірки, передбачені підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Підпунктом 49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Пунктом 203.1 ст.203 ПК України обумовлено, що податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Враховуючи те, що предметом документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 згідно з наказом № 804-п від 23.04.2021р. є перевірка дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис.грн, граничний строк подання податкової декларації за березень 2021 року – 20.04.2021р., тому граничний термін проведення такої перевірки (60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації згідно із пп.200.11 ст.200 ПК України) – 19.06.2021р.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та з огляду на обставини справи суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що оспорюваний наказ видано контролюючим органом правомірно, за наявності правових та фактичних підстав, у порядку, встановленому законом, та у межах повноважень контролюючого органу, а тому підстави для його скасування є відсутніми.

В частині покликань апелянта на те, що спірною перевіркою охоплені вже обревізовані відповідачем попередні періоди, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом спірної перевірки є дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах, а саме: листопад 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-березень 2021 року. 
Отже, саме правильність декларування ПДВ за березень 2021 року є предметом спірної перевірки, який не охоплює собою інші податкові періоди. 
Щодо дослідження відповідачем правильності врахування від`ємного значення, яке задекларовано у попередніх звітних періодах, то вказаний механізм обумовлений самим порядком формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування з ПДВ, а тому поза розумним сумнівом спірна перевірка охоплюватиме всі складові задекларованого від`ємного значення з ПДВ за березень 2021 року.
Також у матеріалах справи є наявною копія податкової декларації з ПДВ за березень 2021 року (№ 9091012198 від 19.04.2021р.), згідно з якою задекларовано від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19) в сумі 3645034 грн. (а.с.25-27).
Окрім цього, докази щодо проведення попередніх перевірок ФОП ОСОБА_1 за березень 2021 року під час судового розгляду не представлено.

Доводи апелянта про неправомірність наказу з підстав невручення платнику податків направлення на перевірку не можуть покладатися в основу вимог про скасування наказу на проведення перевірки, оскільки такі дії вчинені після прийняття спірного наказу та не є предметом спору у цій справі.
Також непред`явлення направлення на проведення перевірки в розумінні п.81.1 ст.81 ПК України є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

          Оцінюючи в сукупності вищевикладене, приймаючи до уваги наявність правових підстав для проведення відповідачем позапланової перевірки позивача, передбачених пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 та п.200.11 ст.200 ПК України, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову.
Наведені обставини мають вирішальне значення під час розгляду наведеного спору, відтак решта доводів сторін не носить принципового характеру.

          Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

Враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої доводи та заперечення, заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення.
В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.09.2021р. в адміністративній справі № 460/4391/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Дата складання повного тексту судового рішення: 22.12.2021р.