ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року	Львів	Справа № 140/8428/21 пров. № А/857/4438/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 
головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Матковської З.М., Улицького В.З.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року (ухвалене головуючим – суддею Волдінер Ф.А., у м. Луцьку) у справі № 140/8428/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання незаконним та скасування припису,
                                                         ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування припису, складеного 10.08.2021 старшим інспектором муніципальної варти Луцької міської ради Богонос Н.В.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що припис від 10.08.2021 позивач вважає незаконним, оскільки він складений в порушення підпункту 14.1.2 Правил благоустрою м. Луцька, адже у ньому не вказані причини та умови, які виявив інспектор 10 серпня 2021 року, які могли бути порушенням благоустрою м. Луцька, ні того, у чому полягало неналежне утримання та якого об`єкту благоустрою зі сторони позивача, або ж який саме об`єкт благоустрою та якої прилеглої пішохідної доріжки засмічено сміттям.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 10.08.2021 № 3683.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний припис від 10.08.2021 прийнятий з порушенням підпункту 14.2.1 Правил благоустрою м. Луцька, позаяк відповідач належними та допустимими доказами не довів, що вказаний припис було складено з дотриманням встановленого порядку (за результатами перевірки) та уповноваженою на це особою, а також не довів вчинення позивачем зафіксованого приписом порушення підпункту 2.5.5.1.1 Правил благоустрою м. Луцька, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання припису незаконним та скасування.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 10.08.2021 інспектор Департаменту МВ Богонос Н.В. склав припис № 3683, у якому встановлено порушення ОСОБА_1 підпункту 2.5.5.1.1 Правил благоустрою м. Луцька та запропоновано усунути порушення шляхом прибирання сміття з пішохідної доріжки між будинками 33-35 до 11.08.2021.
Позивач вважаючи оскаржуваний припис протиправним, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до преамбули Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV) цей Закон визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За правилами ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2807-IV Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
Рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 № 44/2 затверджені Правила благоустрою м. Луцька (оприлюднені на офіційному веб-сайті Луцької міської ради).
Підпунктом 2.5.5.1.1 Правил благоустрою м. Луцька передбачено, що на об`єктах благоустрою міста забороняється: засмічувати і забруднювати власні, прилеглі/закріплені території матеріалами, конструкціями, відходами, накопиченням снігу та криги тощо.
За приписами підпункту 4.4.2 Правил благоустрою м. Луцька межі благоустрою прилеглих/закріплених територій встановлюються (якщо інше не передбачено проектною документацією) в граничних межах підприємств, магазинів, кіосків, павільйонів, торгових точок, підприємств побуту, присадибних ділянок до прибордюрної частини доріг. При відсутності з будь-якого боку підприємства, організації, установи, споруд, інших об`єктів господарювання межі прилеглої/закріпленої території встановлюються на відстані 15 м від огорожі підприємства, установи, організації чи присадибної ділянки в т.ч. включаючи половину проїжджої частини дороги, якщо дороги гравійні, ґрунтові. Допущення засмічення, забруднення прилеглих/закріплених територій тягне за собою адміністративну відповідальність, стягнення відшкодувань (економічно-обгрунтованих витрат) на виявлення та ліквідацію порушення.
Відповідно до пункту 13.1 Правил благоустрою м. Луцька контроль за дотриманням Правил покладається на департаменти містобудування та житлово-комунального господарства Луцької міської ради, санепідстанцію м. Луцька та Луцького району, Луцький міський відділ УМВС України у Волинській області, управління Муніципальної поліції Луцької міської ради та на інші уповноважені особи, затвердженні рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради.
Згідно із підпунктом 14.2.1 Правил благоустрою м. Луцька якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, уповноважена контролююча особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою. У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території. Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений. У разі відмови особи отримати припис в графі Припис одержав робиться про це запис.
Відтак, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що Департамент МВ наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил благоустрою м. Луцька, при цьому, складення припису (як офіційного документу, обов`язкового до виконання) уповноваженою особою може бути здійснено за результатами перевірки, під час якої виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою.
Разом з цим, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що в оскаржуваному приписі від 10.08.2021 відсутні дані про те, що він складений за результатами перевірки. При цьому, відповідач не надав суду жодних документів (наказу, направлення, посвідчення тощо) на підтвердження самого факту проведення 10.08.2021 перевірки та повноважень інспектора Богоноса Н.В. на проведення такої перевірки та складання припису.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Всупереч наведеної вище норми, на підтвердження вчинення позивачем порушення відповідач не надав належних та допустимих доказів в суді першої інстанції.
Щодо фото долучених до апеляційної скарги то колегія суддів, що такі не приймаються з огляду на наступне.
Відповідно ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Оскільки згадані фото не подані у встановлений законом або судом строк і не обґрунтувано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від відповідача то такі не можуть бути прийняті.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 140/8428/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький