ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/849/22 Справа № 411/2999/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бардін О.С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 177/211/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши  у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2012 року, яке ухвалено суддею Бардіним О.С. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 . про стягнення заборгованості за кредитним договром.
В обґрунтування позову зазначено, що 16 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRК0RХ09300192 згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 791,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на місяць, розрахованих на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 05 листопада 2007 року. В свою чергу відповідач взяла на себе зобов`язання погашати отриманий кредит і відсотки за його використання.
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 22 грудня 2011 року, за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 64 363,58 грн., яка складається із заборгованість за кредитом - 5 791,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 25 585,84 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 111,92 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 28 333,20 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3 041,12 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2012 року позов задоволено.
Стягнуто з до ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість по кредиту за договором № KRК0RХ09300192 від 06 листопада 2006 року в розмірі 64 363 гривні 58 копійок та витрати по справі - судовий збір в розмірі 643 гривні 64 копійки.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що вона не була повідомлена належним чином про розгляд справи, у зв`язку з чим була позбавлений права надати свої заперечення проти задоволення позовних вимог.
Відповідач зауважує на тому, що з позивачем по справі вона не укладала жодного кредитного договору та грошових коштів не отримувала, у зв`язку з чим нею завлено клопотання про витребування оригіналу кредитного договору. Апелянт вважає, що рішення суду має бути скасовано з тих підстав, що її особа не була встановлена під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч. 2 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч. 5,6 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч.6 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 4 ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали частково відновленого втраченого судового провадження не містять доказів вручення відповідачу ОСОБА_1 судової повістки про призначення справи до розгляду на 14 червня 2012 року, що не відповідає вимогам ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, та ст. 128 ЦПК України, в чинній редакції, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка належним чином не повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів частково відновленого втраченого судового провадження 16 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПриватБанк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRК0RХ09300192 згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 791,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на місяць, розрахованих на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 05 листопада 2007 року.
Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 22.12.2011 року становить 64 363,58 грн. та складається із заборгованість за кредитом - 5 791,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 25 585,84 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 111,92 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 28 333,20 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3 041,12 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Заяви позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 5 791,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на місяць, розрахованих на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 05 листопада 2007 року.
Колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 791,50 грн. яка складається із фактично отриманими позичальником коштами, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач по справі не здійснювала погашення кредитної заборгованості. 
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6 949,80 грн., з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України,  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
В Заяві позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року, підписаній сторонами, встановлено відповідальності у вигляді процентів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначено їх розмір - 10% на місяць, розрахованих на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом.
Відповідач ОСОБА_1 , підписавши Заяві позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року, якою погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань, погодилась із визначеними процентами. 
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 , заборгованість по процентам за користування кредитом має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 10 % на місяць за період з 06.11.2006 року по 05.11.2007 року та, відповідно до проведеного колегією суддів розрахунку, становить 6 949,80 грн. (5 791,50 грн./100*10*12 місяців = 6 949,80 грн.), та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
При цьому, заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом має бути розрахована саме за період з 06.11.2006 року по 05.11.2007 року, а саме по день визначений договором строком кредитування, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 111,92 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 28 333,20 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3 041,12 грн., оскільки в Заяві позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року сторонами не погоджено сплату відповідачем комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, пені та штрафів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 06.11.2006 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 26.02.2012 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року домовленості сторін про сплату комісій, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що з позивачем по справі вона не укладала жодного кредитного договору та грошових коштів не отримувала, у зв`язку з чим нею завлено клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, оскільки відповідачем по справі не спростовано того, що Заява позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року нею не підписувалась і грошові кошти нею не отримувались. При цьому, заявляючи клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, відповідач не ставить питання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи для можливості встановлення факту того, що Заява позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року нею не підписувалась. При цьому слід зазначити, що для можливості оформлення кредиту та отримання кредитних коштів відповідачем було надано позивачу паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків, що відображено в Заяві позичальника № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року.
Посилання апелянта на те, що рішення суду має бути скасовано з тих підстав, що її особа не була встановлена під час розгляду справи судом першої інстанції не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки той факт що відповідач 24 вересня 2011 року зареєструвала шлюб та після реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_1 , не спростовує той факт, що 06.11.2006 року нею було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви позичальника № KRК0RХ09300192.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № KRК0RХ09300192 від 06.11.2006 року станом на 05 листопада 2007 року в розмірі 12741,30 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 791,50 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 949,80 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з необхідністю часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції, пропорційно задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог, в розмірі 127,41 грн. 
Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача з позивача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 784,35 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № KRК0RХ09300192 від 06 листопада 2006 року станом на 05 листопада 2007 року в розмірі 12 741 (дванадцять тисяч сімсот сорок одна) грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5 791,50 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 949,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову в розмірі 127 (сто двадцять сім) грн. 41 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 784 (сімсот вісімдесят чотири) грн. 35 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 січня 2022 року.
Головуючий:
Судді: