Справа № 352/1824/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/142/22 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В., 
суддів:                        Фединяка В.Д., Томин О.О.,
секретаря                        Максимів Ю.В.,
за участю                        представника апелянта ОСОБА_1 , відповідача
позивача ОСОБА_2 , та його представника адвоката Косар М.Є., 
представника відповідача Угринівської сільської ради Яковини Б.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. в м. Івано-Франківськ, у справі за позовом  ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання правочину недійсним та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю,
в с т а н о в и в:
У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання правочину недійсним.
Позов мотивований тим, що його мати ОСОБА_4 була власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1686 га, розташованої на території Угринівської сільської ради, що підтверджується актом на право приватної власності на землю серії П-ІФ № 030548, виданим 29 липня 2003 року Угринівською сільською радою. Після смерті матері у квітні 2014 року, він звернувся до Тисменицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На його замовлення виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 03 листопада 2016 року рішенням державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Тисменицькому районі йому відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що належна ОСОБА_4 земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою, належною ОСОБА_2 , площа накладення земельних ділянок становить 13,3419 %. За договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 січня 2009 року, укладеного між органом місцевого самоврядування Угринівською сільською радою та ОСОБА_2 , останній набув земельну ділянку площею 0,0847 га у власність, для розміщення пункту по технічному обслуговуванню автомобілів. При продажі земельної ділянки, виготовленні технічної документації та державного акту відповідачу не було проведено зведення меж суміжних ділянок по координатах, внаслідок чого має місце накладення земельних ділянок, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Угринівська сільська рада помилково відчужила відповідачу частину землі, яка була у власності ОСОБА_4 з 2003 року та на яку було видано державний акт. 
Враховуючи викладене, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0847 га від 26 січня 2009 року серії ВМВ №792551, кадастровий номер 2625886801:02:010:0063, укладений між органом місцевого самоврядування Угринівською сільською радою та ОСОБА_2 ; визнати недійсним Державний акт серії ЯИ № 898618 на право власності на земельну ділянку площею 0,0847 га по АДРЕСА_1 , скасувати його державну реєстрацію та кадастровий номер.
У березні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю.
Зустрічний позов обгрунтований тим, що на підставі державного акту серії ЯИ № 898618 від 30 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку, він є власником земельної ділянки площею 0,0847 га несільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1 для розміщення пункту технічного обслуговування автомобілів, на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2009 року. До придбання ним у власність ця земельна ділянка в установленому порядку була передана та перебувала в його користуванні на підставі рішень сільської ради та правовстановлюючих документів. Він вже 14 років є належним та добросовісним користувачем та власником цієї земельної ділянки з побудованим на ній об`єктом нерухомості і за життя ОСОБА_4 ніяким чином не зазначала про порушення прав на займану ним земельну ділянку чи її частину, оскільки ніколи нею не користувалась.
Зазначив, що з копій долучених позивачем Державного акту на землю та рішення від 10 грудня 1993 року очевидна невідповідність площі, розміщення та цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4 , оскільки з копії рішення Угринівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_4 надано земельну ділянку лише для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,13 га. В рішенні немає даних про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1686 га на території Угринівської сільської ради, на яку через 10 років видано Держаний акт, датований 29 липня 2003 року. Із відповіді державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру вбачається, що має місце недостовірність відомостей в пояснювальній записці, акті передачі межових знаків на зберігання 03 лютого 2016 року, оскільки тоді вони не могли бути передані померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Також відсутній підпис суміжного землевласника ОСОБА_2 , адреса земельної ділянки не відповідає вимогам для присвоєння номера будинку, координати земельної ділянки в електронному документі не відповідають координатам земельної ділянки в документації із землеустрою. У зв`язку з цим, державним кадастровим реєстратором рекомендовано привести документацію із землеустрою у відповідність до норм чинного законодавства. 
З цих підстав просив визнати недійсним рішення Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року про надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві АДРЕСА_2 та Державний акт на право приватної власності на землю від 29 липня 2003 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1686 га на території Угринівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. В позові ОСОБА_3 просив відмовити.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2017 року зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 .
Рішенням Тисменицького районного суду від 14 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання правочину недійсним.
Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю задоволено частково. 
Визнано недійсним державний акт серії П-ІФ № 030548 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства на території Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, виданий ОСОБА_4 29 липня 2003 року. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення Угринівської сільської ради від 10 грудя 1993 року про надання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві по АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 640,00 грн судових витрат.
У січні 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні зустрічного позову відмовити 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не обґрунтував, чому при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги наявні в матеріалах справи докази стосовно того факту, що станом на 2003 рік строк належного і добросовісного користування земельною ділянкою площею 0,1686 га в урочищі «Біля Берестки» становив 32 роки. Зазначене підтверджується довідкою Угринівської сільської ради № 1069 від 23 травня 2017 року про те, що земельна ділянка площею 0,1686 га належала ОСОБА_4 на праві приватної власності (підстава - державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ № 13-37-2/1234) і перебувала в її користуванні з 1971 року; відповіддю Угринівської сільської ради на адвокатський запит від 29 травня 2017 року; відповідями архівного відділу Тисменицької РДА № 95/01-17 від 09 червня 2017 року та № 94/01-17 від 23 травня 2017 року, якими надано копії протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Україна» від 20 квітня 1990 року та копію рішення Угринівської сільської ради народних депутатів 12 сесії 21 скликання від 02 березня 1993 року; копією трудової книжки колгоспниці ОСОБА_4 № 75 від 1950 року.
Також судом не взято до уваги, що витяг з рішення Угринівської сільської ради, на підставі якого видано державний акт на право власності на землю серії ІФ № 13-37-2/1234, стосувався двох різних земельних ділянок, а саме для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві АДРЕСА_2 і земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства (яка є предметом спору). Вказаний витяг видано для проведення земельно-технічної інвентаризації і підписано головою Угринівської сільської ради, діючим на момент здійснення вказаних дій.
Крім того, апелянт зазначив, що судом необґрунтовано не взято до уваги показання свідків, які є належними і допустимими доказами, а саме свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Також ОСОБА_2 не надано копій технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Натомість, із наданої на адвокатський запит технічної документації вбачається, що ситуаційна схема земельної ділянки та погодження меж не виготовлялось, а використані документи були виготовлені для проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду, а не передачі у власність.
Крім того, судом не взято до уваги, що наданий ОСОБА_2 договір укладений 27 травня 2005 року, а зареєстрований у Тисменицькому районному відділі Держгеокадастру 05 липня 2004 року. При цьому, суд безпідставно проігнорував заяву позивача про залучення третьої особи - відділу Держгеокадастру у Тисменицькому районі Івано-Франківської області.
Апелянт вказує і про те, що при продажі земельної ділянки, виготовленні технічної документації та державного акту відповідачу ОСОБА_2 не було проведено зведення меж суміжних ділянок по координатах, внаслідок чого має місце накладення земельних ділянок ОСОБА_4 та відповідача. Угринівською сільською радою помилково відчужено ОСОБА_2 частину землі, яка була у власності ОСОБА_4 з 2003 року та на яку було видано державний акт.
У лютому 2019 року ФОП ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відзив мотивовано тим, що внаслідок встановлених судом обставин про відсутність рішення про надання спірної земельної ділянки, право ОСОБА_3 не є порушеним. Спірна земельна ділянка придбана ним на підставі нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 січня 2009 року. Укладенню договору купіль-продажу передувала значна системна і дороговартісна процедура надання її в користування в установленому законом порядку на підставі рішень сільської ради, проектів та договорів. Посилання апелянта, що в технічній документації використані документи, які виготовлені для проекту землеустрою щодо передачі в оренду, зокрема ситуаційна схема земельної ділянки з погодженням меж, не можна визнати обґрунтованим, оскільки це не суперечить положенням ЗУ «Про землеустрій», згідно статті 50 якого, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Таким чином, внаслідок виготовлення в 2004 році проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, цільове призначення якої не змінилося станом на 2009 рік, законодавець не встановлює обов`язкове виготовлення ще й технічної документації при виготовленні документів, що посвідчують право власності. Щодо залучення до участі у справі відділу Держгеокадастру, то ця вимога є необґрунтованою, оскільки дії чи рішення державного кадастрового реєстратора ніким із сторін не оспорювалися. Щодо витребування з ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» копії інвентаризаційної справи і абрису нерухомого майна, належного відповідачу, то ці вимоги є безпідставними, оскільки предметом спору є земельна ділянка, а не пункт технічного обслуговування автомобілів. 
Постаною Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 14 грудня 2018 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. 
У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 скаргу не визнали, вважають її безпідставною.
Представник Угринівської сільської ради Яковина Б.М. вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить її відхилити.
Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, явка якого визнана обов`язковою, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Встановлено, що відповідно до Державного актана право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 030548 від 29 липня 2003 року, виданого Угринівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області на підставі рішення Угринівської сільської ради народних депутатів від 10 грудня 1993 року, матері позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства на території Угринівської сільської ради (т.1, а.с. 8).
В свою чергу, згідно з рішенням Угринівської сільської ради від 26 серпня 2003 року підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на вибір земельної ділянки та збір матеріалів попереднього погодження і складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,0847 га із земель запасу Угринівської сільської ради для влаштуваннястанції технічного обслуговування, що прилягають до території ГБК-16 (т.1, а.с. 90).
Рішенням Угринівської сільської ради від 29 квітня 2004 року затверджено матеріали попереднього погодження підприємцю ОСОБА_2 та надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,0847 га для станції технічного обслуговування автомобілів в районі ГКБ № 16 (т.1, а.с. 91).
За змістом проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0847 га підприємцю ОСОБА_2 для влаштування пункту обслуговування автомобілів у с. Угринів, виготовленого у 2004 році земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту біля ГБК №16, межує з північно-західної сторони із земельною ділянкою ОСОБА_3. Проєкт погоджено необхідними дозвільними службами, земельна ділянка відведена в натурі, її межі погоджені із суміжними землекористувачами та землевласниками, у тому числі і з ОСОБА_4 , що підтверджено її підписом із зазначенням паспортних даних на плані земельної ділянки (т.1, а.с. 93-139).
Відповідно до рішення Угринівської сільської ради від 26 травня 2005 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки» сільська рада вирішила затвердити проєкт відведення земельної ділянки площею 0,0847 га підприємцю ОСОБА_2 для влаштування пункту обслуговування автомобілів у с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області в районі ГБК №16 та укласти з ним договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на п`ятнадцять років з правом подальшого викупу (т.1, а.с. 92).
27 травня 2005 року Угринівська сільська рада уклала договір оренди землі із підприємцем ОСОБА_2 , згідно з яким останній прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для влаштування пункту обслуговування автомобілів, яка знаходиться у с. Угринів в районі ГБК № 16. Договір оренди укладено на п`ятнадцять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право його поновлення на новий строк (т. 1, а.с.140-142).
В подальшому, рішенням Угринівської сільської ради від 13 квітня 2007 року підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на проектно-пошукові роботи з будівництва пункту технічного обслуговування автомобілів в районі ГБК-16 у с. Угринів Тисменицького району (т.1, а.с.143).
Згідно з рішенням Угринівської сільської ради від 27 грудня 2007 року підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво пункту технічного обслуговування автомобілів на орендованій земельній ділянці в районі ГБК «Довга Нива» у с. Угринів. Зобов`язано до початку робіт виготовити і погодити у встановленому порядку проектно-кошторисну документацію на будівництво (т. 1, а. с.144).
Відповідно до акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 308, затвердженого 26 травня 2008 року, пред`явлений державній приймальній комісії пункт технічного обслуговування автомобілів у с. Угринів на вул. Л. Українки прийнято в експлуатацію (т.1, а.с.146-152).
Рішенням Угринівської сільської ради від 26 червня 2008 року прийнято в експлуатацію новозбудований пункт технічного обслуговування автомобілів у АДРЕСА_1 , визнано право власності на цей об`єкт за приватним підприємцем ОСОБА_2 (т.1, а.с. 145).
28 липня 2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на пункт технічного обслуговування автомобілів у АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 153).
Згідно з рішенням Угринівської сільської ради від 29 листопада 2008 року «Про продаж земельної ділянки» сільська рада вирішила затвердити звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0847 га, відведену для розміщення пункту з технічного обслуговування автомобілів підприємцю ОСОБА_2 , ціну продажу в розмірі 34 372,00 грн та продати зазначену земельну ділянку у власність ОСОБА_2 . Доручено сільському голові від імені сільської ради укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки (т. 1, а.с. 89).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 січня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Угорчак Н.М., орган місцевого самоврядування Угринівська сільська рада продала приватному підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,0847 га, кадастровий номер 2625886801:02:010:0063. Земельна ділянка надана для розміщення пункту з технічного обслуговування автомобілів (т. 1, а.с. 11-12, 154-155). 
Щодо зміни цільового призначення земельної ділянки отриманої ОСОБА_2 апеляційним судом встановлено, що згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 11.10.21 р. зазначено, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2625886801:02:010:0063 - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання земельної ділянки - для розміщення пункту технічного обслуговування автомобілів.
У відповіді Угринівської сільської ради від 05.11.2021 зазначено, що у матеріалах проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для влаштування пункту обслуговування автомобілів в с.Угринів, який виготовлений ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та затверджений рішенням Угринівської сільської ради від 26.05.2005, наявний розрахунок втрат сільськогосподарського виробництва спричинених вилученням сільськогосподарських угідь з земель Угринівської сільської ради під будівництво пункту технічного обслуговування автомобілів підприємцю ОСОБА_2 на сільськогосподарське угіддя (сінокіс) площею 0,0154 га розмір втрат 841 грн., тобто цільове призначення земельної ділянки площею 0,0154 га було змінено. 
Після смерті ОСОБА_4 у квітні 2014 року, ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку прийняв спадщину. Під час оформлення спадщини, спадкоємець ОСОБА_3 звернувся до державного кадастрового реєстратора про присвоєння земельній ділянці згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії П-ІФ № 030548, від 29 липня 2003 року, кадастрового номеру. Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру в Тисменицькому районі від 03 листопада 2016 року у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру відмовлено у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру та невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме координати земельної ділянки в електронному документі не відповідають координатам земельної ділянки в документації із землеустрою, а саме має місце перетин цієї земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером 2625886801:02:010:0063, яка належить ОСОБА_9 ; площа перетину земельних ділянок становить 13,3419 % (т.1, а. с.15-17).
З огляду на це, ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду. Позивач покликався на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26 січня 2009 року порушує його права як спадкоємця, перешкоджає прийняттю ним спадщини та є вчининим під впливом помилки, оскільки при продажі земельної ділянки, виготовленні технічної документації та державного акту не було проведено зведення меж суміжних ділянок по координатах, внаслідок чого має місце накладення земельних ділянок.
Заперечуючи проти позову та подаючи зустрічний позов підприємець ОСОБА_2 зазначав, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 29 липня 2003 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства на території Угринівської сільської ради. В той же час, з копії рішення Угринівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_4 надано земельну ділянку лише для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,13 га. А отже, є очевидна невідповідність площі, розміщення та цільового призначення земельної ділянки у державному акті та у рішенні, на підставі якого виданий державний акт.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин щодо наявності підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки, згідно вимог статті 229 ЦК України, а також того, що вказаним правочином та виданим на його підставі державним актом відповідача порушені права позивача на отримання у спадщину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згільно з статтею 203 ЦК загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
З огляду на зазначені приписи, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Таким чином, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. 
Частиною першою статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за- нього певну грошову суму.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (стаття 657 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з роз`ясненнями викладеними в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
В спірному випадку, позивачем не доведено жодним доказом, що будь-яка із сторін спірного правочину ОСОБА_2 чи Угринівська сільська рада помилилися щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.
Щодо тверджень сторони позивача про порушення його прав як спадкоємця внаслідок накладення на успадковану ділянку, ділянки позивача, то зазначена обставина не є помилкою в розумінні наведеної норми як підстава для визнання правочину недійсним.
Крім того, такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 6 ЗК України, в редакції 1993 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.
Згідно зі статтею 17 ЗК України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяви про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ради народнихдепутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місцерозташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.
Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (стаття 22 ЗК України, в редакції 1993 року). 
       Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно до присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власника (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповіднодо пункту 10 статті 28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.
Так, з Державного акту ОСОБА_10 на право приватної власності на землю від 29 липня 2003 року вбачається, що такий виданий на підставі рішення Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року.
Досліджуючи дане питання на виконання вказівок Верховного Суду зазначених у постанові від 21 липня 2021 року щодо додаткового дослідження доказів, апеляційним судом витребувано оригінал технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації та виготовленню документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , яка розроблялася за життя останньої у 2002 році та містить оригінал даного рішення.
Під час огляду зазначеної документації в судовому засіданні встановлено, що така розроблена ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2002 році на основі заяви ОСОБА_4 та рішення Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року.
Як вбачається зі змісту цього рішення, ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві на АДРЕСА_2 та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства (площу та місце не зазначено). Рішення підписано сільським головою ОСОБА_11 (т.2, а.с. 47 - 48, т.3, а.с. 92-101).
При цьому, як вказано в пояснюючій записці до документації, (а.с.94 т.3) спеціалістами філіалу встановлено, що згідно рішення ОСОБА_4 , надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га для особистого селянського господарства, а згідно проведених обмірів виготовлено план земельної ділянки, площа якої становить 0,1686 га.
Разом з тим, відповідно до копії протоколу Угринівської сільської ради першої сесії І скликання від 12 липня 1994 року головою сільської ради обраний ОСОБА_11 , який приступив до виконання обов`язків з 12 липня 1994 року (т.1, а.с. 79-82), тобто на час підписання спірного рішення він не був головою сільської ради. Оглянуте рішення не містить запису «копія» чи «витяг».
На виконання вказівок Верховного Суду щодо дослідження факту існування рішення сільської ради від 10 грудня 1993 року про передачу у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки чи існування іншого рішення щодо спірної ділянки, апеляційним судом витребувано в державному архіві інформацію якою встановлено, що згідно з копіями рішень Угринівської сільської ради, наданих архівним відділом Тисменицької районної державної адміністрації, у рішеннях 16 сесії 21 скликання Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року «Про розгляд заяв громадян про приватизацію земельних ділянок в садівничому товаристві «Чорнобіль» та «Про розгляд заяв громадян», які підписані головою сільської ради ОСОБА_12 , прізвище ОСОБА_4 у списку громадян, яким вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки, відсутнє (т.1, а.с. 84 - 86, 87-88, т.3, 31-33, 34-35).
При цьому, в листах архівного відділу наданих апеляційному суду на вимогу ухвали суду, зазначено, що сам протокол сесії сільської ради від 10 грудня 1993 року в документах сесії Угринівської сільської ради за 1993 року відсутній (т.1, а.с.83, т.3, а.с.21).
Також архівом вказано, що списки осіб, яким було надано земельні ділянки за рішенням від 02.03.1993 «Про приватизацію садиб», відсутні . 
Таким чином, слід дійти висновку, що дані про ухвалення сесією Угринівської сільської ради рішення про надання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1686 га для особистого селянського господарства 10 грудня 1993 року відсутні. 
Взяти до уваги як підставу набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1686 га рішення Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року наявне у матеріалах технічної документації ОСОБА_4 за 2002 рік суд не може, оскільки даним рішенням надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га, а не 0,1686 га, при цьому, надано для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві на АДРЕСА_2 та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, однак площу та місце не зазначено, а саме рішення підписано особою неповноважною на це.
З огляду на відсутність рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,1686 га в урочищі «Біля Берестки», відсутні підстави вважати, що Державний акт підтверджує таке право, а на ділянку такої площі накладається ділянка відповідача.
Крім того, необхідно зазначити, що згідно рішення кадастрового реєстратора від 03 листопада 2016 року підставою для відмови у реєстрації земельної ділянки вказано також інші підстави, які стороною позивача не спростовано.
Зокрема, у рішенні № РВ-2600130032016 як підстава для відмови вказано, що у пояснювальній записці до документації та в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03 лютого 2016 року вказані недостовірні дані, оскільки межові знаки не могли бути передані на зберігання померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 Адреса земельної ділянки не відповідає вимогам передбаченим для присвоєння номера будинку, оскільки на земельній ділянці згідно документації із землеустрою відсутній об`єкт нерухомого майна, а цільове призначення ділянки - для ведення особистого господарства. Згідно відомостей державного земельного кадастру земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні.
Будь-які інші докази про ухвалення рішення на спірну ділянку стороною позивача не представлено, таким чином, остання не довела обгрунтованість вимог щодо накладення земельної ділянки відповідача на ділянку позивача, оскільки документи на які вона посилається, не підтверджують право ОСОБА_4 на площу зазначену у Державному акті.
За наведених обставин, сторона позивача не взмозі стверджувати про порушення її прав відповідачем.
Крім того, судом також встановлено наступне.
       За змістом довідки Угринівської сільської ради від 23 травня 2017 року №1069 та інформації від 29 травня 2017 року земельна ділянка, площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біля Берестки» була у користуванні ОСОБА_4 з 1970 року (т.1, а.с.185,186).
Відповідно до ксерокопії протоколу №3 загальних зборів колгоспу «Україна» від 20 квітня 1990 року доручено ОСОБА_13 разом з Куцик вирішити питання ОСОБА_4 , яка просила виділити земельну ділянку в урочищі «Біля Берестки», так як її город взяли під будову кооперативних гаражів (т.1, а.с.188 - 195).
Однак даний протокол не вказує на виділення конкретної ділянки, а ухвалення будь-якого іншого рішення не встановлено.
Досліджуючи зазначену обставину, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року, апеляційним судом отримано пояснення представника сільської ради у судовому засіданні та витребувано письмове пояснення сільської ради.
Представник відповідача-сільської ради суду пояснив, що 10.12.93 рішення про надання сільською радою земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1686га, як підстава для видачі Державного акту не ухвалювалося, оскільки його немає ні в сільській раді, ні у архіві. На думку сторони, воно підроблене, оскільки підписано особою, яка на час винесення не була сільським головою, а інше рішення не приймалося. 
Представник ствердив, що спірна земельна ділянка дійсно знаходиться в урочищі «Біля Берестки». Ділянка була у користуванні ОСОБА_4 та імовірно була надана за рішенням зборів колгоспників, однак рішення з цього приводу немає. Разом з тим, документи на які посилається позивач-спадкоємець, як то рішення від 10 грудня 1993 року та Державний акт не підтверджують право приватної власності ОСОБА_4 на площу 0,1686 га.
З витребуваної апеляційним судом інформації Угринівської сільської ради встановлено, що згідно даних погосподарської книги № 5 Угринівської сільської ради на 1971-1973 роки в особистому користуванні господарства колгоспниці ОСОБА_4 (особистий рахунок № НОМЕР_1 ) були землі всього 0,28 га.
За даними погосподарської книги № 6 Угринівської сільської ради на 1986-1990 роки в користуванні господарства ОСОБА_4 у 1986-1989 роках всього перебувало 0,31 га землі, а станом на 01 червня 1990 року - 0,56 га (0,41+0,15). 
Станом на 01 січня 1993 року в особистому користуванні господарства ОСОБА_4 було всього 0,52 га землі. Така площі землі перебувала у користуванні ОСОБА_4 і в період з 1996 по 2007 роки, що підтверджується даними погосподарської книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 роки.
При цьому, вже з 1997 року в погосподарських книгах вказано, що під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель знаходиться 0,25 га, а під ріллею - 0.27 га. 
В той же час, у погосподарській книзі за 2006- 2010 роки зазначено, що у 2008 році у приватній власності та оренді членів домогосподарства ОСОБА_4 перебувало 0,4280 га, у тому числі для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки) 0,1580 га, для ведення особистого селянського господарства 0,27 га (т.3, а.с.49-53, 54-67, 127-129).
Дані оглянутих погосподарських книг не містять окремої інформації щодо ділянки площею 0,1686 га. Представник позивача та представник сільської ради не змогли дати пояснення з цього приводу та причини зменшення площі ділянок з 0,52 га до 0,42га.
З`ясовано також, що згідно книг реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31 грудня 2012 року на території Тисменицького району за ОСОБА_4 зареєстровано 5 державних актів: 
серії ІІ-ІФ 030548 від 29 липня 2003 року,
серії ЯД № 885184 від 17 лютого 2007 року, 
серії ЯД № 885185, серії ЯЖ № 144395 та
серії ЯЖ № 144396 від 13 жовтня 2008 року (т.3, а.с.70).
Зі змісту копії Державного акту на право власності № 885184 від 17 лютого 2007 року вбачається, що ОСОБА_4 була власником земельної ділянки, площею 0,9462 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочище «Між потаками» с. Угринів. Державний акт видано на підставі рішення Угринівської сільської ради від 29 грудня 2006 року.
Згідно з рішенням Угринівської сільської ради від 29 грудня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» сільська рада розглянувши заяву ОСОБА_14 , який діє від імені ОСОБА_4 на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Кочак М.В., вирішила затвердити ОСОБА_4 проект зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,9462 га для ведення особистого селянського господарства на масиві «Між потоками» в с. Угринів Тисменицького району. Змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,9462 га і передано її у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на масиві « Між потоками ».
Відповідно до державних актів серії ЯЖ № 144395 та серії ЯЖ № 144396 від 13 жовтня 2008 року ОСОБА_4 стала власником земельних ділянок, які розташовані по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1580 га та для ведення особистого господарства площею 0,2700 га відповідно (т.3, а.с.71, 72). Державні акти видані на підставі рішення Угринівської сільської ради від 13 квітня 2007 року.
Відповідно до рішення Угринівської сільської ради від 13 квітня 2007 року «Про передачу земель у власність» у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку, площею 0,1580 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,2700 га на території Угринівської сільської ради. 
Отже, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку була отримана ОСОБА_4 саме на підставі рішення сільської ради від 13.04.2007, що підлягало з`ясуванню за вказівкою ВС у постанові від 21 липня 2021 року.
Таким чином, не заперечуючи факт перебування у користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки в урочищі «Біля Берестки», вимоги ОСОБА_3 як її спадкоємця щодо доведення права власності на площу 0,1686 га безпідставні, оскільки не грунтуються на доказах.
Задовольняючи частково зустрічний позов ФОП ОСОБА_2  місцевий суд встановив, що Угринівська сільська рада не приймала рішення від 10 грудня 1993 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянку, площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства. А тому дійшов висновку про недійсність державного акта від 29 липня 2003 року. Оскільки рішення Угринівської сільської ради від 10 грудня 1993 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянку площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві по АДРЕСА_3 не має відношення до приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1686 га, то суд визнав вимогу про визнання недійсним рішення необґрунтованою.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, суд враховує наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Аналогічне положення закріплене у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду). Аналогічне положення закріплене у частині першій статті 2 ЦПК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
На думку колегї суддів, у частині зустрічного позову суд першої інстанції припустився помилки, оскільки ОСОБА_15 у позові не було наведено підстав позову, які вказували на порушене право. Зокрема, як випливає зі змісту зустрічного позову, його підставою ОСОБА_2 вказує на недостовірність доказів, на які посилається позивач при доведенні права власності на землю, зокрема відсутність рішення сесії та недоліки документації, однак докази щодо порушення внаслідок цього прав ОСОБА_15 відсутні. Самі лише ці обставини не могли бути підставою для часткового задоволення зустрічного позову, оскільки місцевим судом фактично не встановлено порушеного права позивача за зустрічним позовом.
Як встановлено в ході розгляду справи, право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 отримав у 2009 році в силу купівлі-продажу земельної ділянки, тоді як оскаржуваний ним Державний акт ОСОБА_4 був виданий у 2003 році, що виключає порушення його прав власника на час видачі.
Враховуючи, що підприємець ОСОБА_2 не навів та не надав будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення своїх прав внаслідок видачі ОСОБА_4 оспорюваного державного акта, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання недійсним державного акта серії П-ІФ № 030548 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1686 га для ведення особистого селянського господарства на території Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, виданий ОСОБА_4 29 липня 2003 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першої статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведене рішення місцевого суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2018 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 24 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                                В.Д. Фединяк 
                                                                               О.О. Томин