ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8139/21 Справа № 209/3584/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості ,- 

ВСТАНОВИВ:

       У грудні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 41257,47 грн. за кредитним договором б/н від 10.11.2012 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.
       В обґрунтування позову зазначено, що  ОСОБА_1  звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 10.11.2012 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 25 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався умовами договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язувалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 18 жовтня 2020 року, має заборгованість в розмірі 41257,47 грн., яка складається з наступного: 26782,95 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7661,20 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6813,32 грн. – нарахована пеня.
       Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову банку відмовлено. 
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, банк звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не дав оцінки довідкам Банку щодо погодження відповідачем умов кредитування, у тому числі, щодо стягнення відсотків тощо. 
       Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
       Судом встановлено, що 10 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 25 000 грн.  (а.с. 11).
       Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що ним виконано умови кредитного договору, в той час як відповідачем своєчасно кредитні кошти не повернуті.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та нарахованих відсотків. 
       Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Так, в анкеті-заяві від 10.11.2012 року сума кредитного ліміту не зазначена. Однак, відповідно до довідки банку протягом всього періоду користування відповідачкою кредитною карткою кредитний ліміт по ній змінювався від 500 грн. до 25 000 грн. (а.с.9)
       Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідачки встановлено, що картка перевипускалася. (а.с.10)
       Виписками про рух коштів по карті ОСОБА_1 встановлено, що вона користувалася кредитною карткою до 27.04.2019 року, тобто погодилася зі зміною кредитного ліміту по картці. (а.с.46)
       Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 26 782,95 грн. З указаного розрахунку видно, що банком окремо нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту без урахування заборгованості за простроченими відсотками.
       Крім того, заборгованість за простроченим тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідачки.
       Тобто висновок суду першої інстанції про відсутність доказів видачі відповідачу кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що є підставою для відмови у позові, є помилковим. У зв”язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сум 26782,95 грн.
       При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по процентам з огляду на те, що їх сплата не обумовлена анкетою-заявою, підписаною відповідачем. Умовами зазначеної анкети- заяви також не передбачено сплату пені при порушенні умов договору, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Довідка про умови кредитування відповідачем не підписана, тому передбачені у ній проценти і пеня, не можуть бути застосовані.        
       За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
       На підстав ст.141 ЦПК України з відповідача на користь банку необхідно стягнути судовий збір у сумі 3411,37 грн., пропорційно задоволеним вимогам.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 10.11.2012 року у сумі 26782,95 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судовий збір у сумі 3411,37 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

       Головуючий:                          Н.М. Деркач

       Судді: І.Ю. Ткаченко

                                                                                М.М. Пищида