ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22712/19                                                        Головуючий у І інстанції - Клименчук Н.М.
                                                                                                           Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  26 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                            Губської Л.В., 
          суддів:                                                                                Епель О.В., Степанюка А.Г.,
          за участю секретаря                                                            Кондраток А.В.,
          представника позивача                                                  Коктебель Ю.В.,
          представника відповідача                                                  Кокизи Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Алко» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Алко» звернулось до суду з цим позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019 №0932615571, обґрунтовуючипозовні вимоги тим, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Сап Групп» не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки податковий кредит сформовано на підставі відповідних первинних документів, а висновки відповідача про його завищення є безпідставними. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року позов задоволено в повному обсязі. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача підтверджуються належними первинними документами, а висновки податкового органу ґрунтуються лише на припущеннях, сформованих на аналізі господарської діяльності контрагента, в той час, як чинне законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.
Відповідач не погодився з таким судовим рішенням і подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.  В обґрунтування апеляційної скарги вказує на недоліки товаро-транспортних накладних на переміщення спирту етилового, подання контрагентом позивача ТОВ «САП ГРУПП» останньої звітності у січні 2019 року, неподання фінансової звітності з податку на прибуток за 2018 рік, відсутність інформації щодо наявності основних засобів та власних або орендованих складських приміщень. Наголошує, що під час обстеження представниками ГУ ДФС у Дніпропетровській області складів контрагента власник приміщення повідомив, що жодного разу до орендованих приміщень алкогольна продукція на зберігання не постачалась. Звертає увагу на недостатню кількість працюючих осіб (5), які не могли розвантажити 367173 кг алкогольних напоїв. Звертає увагу на договір поставки від 01.11.2017, в реквізитах якого вказано номер рахунку, що відкритий 06.12.2017. Крім того, наголошує, що справу розглянуто в порядку спрощеного провадження, в той час, як ціна позову 3337452,00 грн.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується про безпідставність доводів апелянта і правильність та законність рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, наполягала на її задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 02.10.2019 №1430, відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Юнайтед Алко» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Сап Групп» за період червень 2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 16.10.2019 №26/26-15-14-07-01-10/39496546, згідно із висновками якого встановлено порушення ТОВ «Юнайтед Алко» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (періоду) за червень 2018 року на суму 3377  452, 00 грн.
На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019 № 0932615571, яким встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (періоду) за червень 2018 року на суму 3 377  452, 00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправними та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із контрагентом  первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України(далі - ПК України).
У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку, у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
У силу вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Таким чином, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Юнайтед Алко» та ТОВ «Сап Групп» укладено договір поставки від 01.11.2017 №01/11 предметом якого є постачання алкогольних виробів.
На підтвердження реальності виконання вказаного договорупозивачем надано до матеріалів справи копії видаткових накладних з повним переліком товарів, актів звірки розрахунків, товарно-транспортних накладних.
Для перевезення вказаних у видаткових накладних та товарно-транспортних накладних активів (товарів) позивачем використано власні транспортні засоби та орендовані. До матеріалів справи надано копії первинних документів щодо оренди наступних транспортних засобів: транспортний засіб Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно договору оренди транспортного засобу № 01/11/16 від 01.11.2016; напівприцеп бортовий - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно договору оренди майна №01/1-17 від 01.01.2017; тягач DAF FT 105, реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно договору оренди майна №01-02-18 від 01.02.2018; напівпричіп марки KOGEL, модель SNCO 24Р90 реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно договору оренди майна №01/02-18 від 01.02.2018.
Зберігання товару здійснювалось в орендованому приміщенні, згідно договору від 28.09.2017 №10.
За результатами господарських операцій із контрагентом ТОВ «Сап Групп» позивачем за червень 2018 року сформовано податковий кредит на загальну суму 3377  451,60 грн.
Також судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Сап Групп» оскаржувало в судовому порядку податкове повідомлення-рішення, яке прийнято податковим органом за результатами камеральної перевірки декларації з податку на додану вартість за червень 2018 року. З рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 №520/10537/18 слідує, що контролюючим органом виявлено помилки при уточненні показників вказаної декларації по контрагентам ТОВ «Гермес» та ТОВ «Алко-М».
Отже, податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2018 року ТОВ «Сап Групп» подано, що відповідач не заперечував. В свою чергу, неподання вказаним контрагентом податкової звітності з інших видів податків не може свідчити про відсутність реального характеру спірної господарської операції.
Крім того,  господарські операції між ТОВ «Юнайтед Алко» та ТОВ «Сап Групп» на підставі договору поставки від 01.11.2017 №01/11 були предметом розгляду адміністративної справи №640/19416/18.Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.04.2019 №640/19416/18, яке набрало законної сили 04.10.2019, підтверджено реальність господарських взаємовідносин ТОВ «Юнайтед Алко» та ТОВ «Сап Групп» на підставі договору поставки від 01.11.2017 №01/11 за березень 2018 року.
З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щопозивачем виконано передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит, оскільки на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Сап Групп» був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, взаємовідносини оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими накладними.
Згідно правової позиції колегії суддів Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 28.07.2015 у справі  №803/2406/14, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності кримінального провадження відносно ТОВ «Сап Групп», оскільки вироку, який встановлює винність осіб у вчиненні кримінального правопорушення, суду не надано.
Як зазначає Верховний Суд в постановах від 26.06.2018 у справі №808/2360/17 та від 05.06.2018 у справі №809/1139/17, посилання контролюючого органу на кримінальні провадження відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2051 Кримінального кодексу України відносно контрагентів позивача, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вказані не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
Щодо відсутності достатньої кількості трудових ресурсів та основних засобів, що економічно необхідні для виконання господарської діяльності, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності, колегія суддів зазначає, що 07.08.2018 у справі № 808/760/16 Верховний Суд зазначив, що відсутність у контрагента достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності не є підставою для визнання господарської операції нереальною. Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Цю ж думку Верховний Суд підтримав у рішеннях від 22.10.2019 по справі № 822/5413/15, від 15.04.2020 по справі № 826/13929/17 та від 16.04.2020 по справі № 520/7467/19 і вказав, що нереальність господарських операцій не може підтверджуватися шляхом відсутності працівників у контрагента. 
Окрім того, в постановах від 22.10.2019 №822/5413/15, від 19.11.2019 №826/16304/17, від 12.12.2019 №826/10751/18, від 18.09.2019 №826/5910/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність працівників і залучення персоналу на умовах аутстафінгу є законодавчою можливістю для суб`єкта господарювання.
Також, колегія суддів наголошує, що окремі недоліки у первинних та інших документах, не можуть самі по собі безумовно свідчити про нереальність господарської операції з поставки товару, якщо з інших документів вбачається, що така операція реально відбулася.
Посилання апелянта на те, що в договорі поставки товару у реквізитах зазначено рахунок підприємства, відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК» за № 26009792099001 від 06.12.2017, а договір було підписано 01.11.2017, тобто раніше дати відкриття цього рахунку, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, з урахуванням того, що відсутність окремого договору у вигляді єдиного документу або наявність/відсутність певних додатків до договору не відміняють факту здійснення господарської операції, якщо наявні всі первинні документи, що її підтверджують.
Разом з тим, висновок про відсутність факту здійснення господарських операцій може ґрунтуватися лише на встановлених обставинах щодо повної відсутності відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції).
Також, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції всупереч нормам КАС України справу розглянутов порядку спрощеного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Так, з матеріалів справи, а саме з ухвали про відкриття провадження у справі від 22.11.2019 вбачається, що суд першої інстанції відкрив  провадження у даній справі  в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, проте в подальшому справу було розглянуто в письмовому провадженні, що не суперечить нормам КАСУ.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 31.01.2022.

Головуючий-суддя:                                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                                         О.В. Епель

                                                                                                                        А.Г. Степанюк