УХВАЛА

09 лютого 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/9724/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець  О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу 
Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
на рішення Господарського суду міста Києва 
у складі судді Марченко О.В.
від 12.08.2021
та постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Демидової А.М., Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.
від 01.11.2021

за позовом Приватного підприємства «Транс Логістик»
до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»
про стягнення 70   784,31 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року Приватне підприємство «Транс Логістик» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення заборгованості з виплати страхового відшкодування у розмірі 70  784,31 грн.
Позов обґрунтовано тим,  що у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 та внаслідок настання 19.11.2020 дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем INTERCARGO TRUCK F17122, державний номер НОМЕР_1 , виник обов`язок з виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 70  784,31 грн, який відповідачем у визначений договором строк не виконано.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
16.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортним засобом (ТЗ) та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (ДО), зокрема, автомобілем INTERCARGO TRUCK F17122, державний номер НОМЕР_1 (згідно з п. 2 додатку 72 від 15.07.2020 до договору).   
Відповідно до п. 5.1 договору страховим випадком є передбачена договором подія (ризик, визначений страхувальником в частині І договору), що відбулася в період дії договору, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах договору.
Пунктом 7.3 договору у редакції протоколу розбіжностей сторонами узгоджено, що лімітом відшкодування по КАСКО та/або ДО за кожним ТЗ є страхова сума за кожним ТЗ, зазначена у додатку до договору страхування. Страхова сума є агрегатним лімітом відшкодування страховика по всіх страхових випадках, що відбулись під час дії договору. Договір вважається виконаним і припиняє свою дію з моменту виплати сумарного страхового відшкодування в розмірі, еквівалентному розміру страхової суми за мінусом франшизи по всіх страхових випадках, що сталися за договором. Договір діє до кінця обумовленого в частині І терміну в межах різниці між страховою сумою і розміром виплачених страхових відшкодувань, тобто страхова сума зменшується на розмір виплачених відшкодувань. Страхова сума може бути відновлена до початкового розміру шляхом внесення відповідних змін до договору та сплати додаткового страхового платежу.
Згідно з пп. 11.1.1 договору страхувальник має право, зокрема, отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором.
У пункті 11.3 сторонами визначено, що страховик має право при укладенні цього договору страхування отримати від страхувальника інформацію, необхідну для оцінки ступеню страхового ризику (пп. 11.3.1); перевіряти надану страхувальником інформацію і документи стосовно ТЗ, умов його експлуатації та зберігання, факт і обставини настання страхового випадку, розмір завданих збитків, та виконання страхувальником та/або довіреними особами зобов`язань за договором (пп.  11.3.2); відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у розділі 16 договору та Правилах страхування (пп.  11.3.7).
У пункті 13.1 договору сторони узгодили перелік документів, які страхувальник повинен надати страховику з метою одержання страхового відшкодування.
У пункті 16.1 договору передбачено, що підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є:
- створення страхувальником/довіреними особами перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків (шкоди) (пп. 16.1.1);
- надання страхувальником недостовірних відомостей під час укладення цього договору, у тому числі, надання недостовірних відомостей у заяві на страхування та/або в період дії договору та/або під час врегулювання страхового випадку страховиком (пп. 16.1.2);
- несвоєчасне повідомлення страховика про факт настання страхового випадку (п.  12.1.8 частини ІІ цього договору) без поважних на  це причин, які підтверджені документально (пп. 16.1.3);
- надання страхувальником/довіреними особами недостовірних відомостей щодо часу, місця та обставин настання страхового випадку (пп. 16.1.4);
- ненадання страховику оформлених належним чином документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, відповідно до розділів 13 та 14 частини ІІ  цього договору (пп. 16.1.5);
- використання транспортного засобу в режимі таксі, якщо це не передбачено у цьому  договорі (пп. 16.1.6);
- несвоєчасне повідомлення страховика про зміни в інформації, наданій страхувальником при укладенні договору, які впливають на ступінь страхового ризику (пп. 16.1.7);
- отримання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної в їх заподіянні (пп. 16.1.8);
- несплата страхувальником страхового платежу/відповідної частини в строк, зазначений в договорі, у разі якщо страховий випадок стався в період між датою, наступною за датою оплати платежу, обумовленою в цьому договорі, та датою, наступною за датою сплати страхового платежу/відповідної частини згідно з п. 8.4 цього договору (пп. 16.1.9);
- якщо подія, що призвела до збитків, сталася за будь-якої умови, зазначеної у розділі 6 частини ІІ цього договору, або внаслідок:
- навмисних дій страхувальника та/або довірених осіб, спрямованих на настання страхового випадку. Вчинення страхувальником та/або довіреними особами умисного злочину, що привів до страхового випадку;
- ненадання страховику у випадку настання події за ризиком, передбаченим пп.  4.1.1 е) на тимчасове зберігання комплектів ключів (кількість яких вказана в акті огляду ТЗ) від застрахованого ТЗ та свідоцтва про його реєстрацію крім випадку, коли ці речі були вилучені органами МВС (про що надано відповідний документ органами МВС) або були викрадені разом із ТЗ;
- невиконання або неналежного виконання страхувальником своїх обов`язків, обумовлених цим договором та правилами страхування, якщо він не доведе, що невиконання (неналежне виконання) сталося не з вини страхувальника (підпункти 16.1.10.1, 16.1.10.2 та 16.1.10.3);
- відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (у редакції додатку 2 «Протокол розбіжностей» до договору) (пп. 16.1.11).
В усіх випадках, не передбачених умовами договору, сторони керуються Правилами страхування та чинним законодавством України (п. 22.2 договору).
З пункту 2 додатку 72 від 15.07.2020 до договору вбачається, що даний договір в частині страхування автомобіля INTERCARGO TRUCK F17122, державний номер НОМЕР_1 діяв в період з 16.07.2020 по 15.07.2021.
У справі встановлено, що 19.11.2020 за адресою: Київська обл., Броварський р-н., с.  Красилівка, пров. Димерський, 1-А, сталася ДТП (а саме: наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху) за участю автомобіля INTERCARGO TRUCK, що спричинило пошкодження застрахованого автомобіля. Інший учасник ДТП зник з місця пригоди.
Факт настання ДТП за участю застрахованого автомобіля та іншого невстановленого автомобіля, водій якого залишив місце пригоди, підтверджується довідкою Національної поліції України № 3020328512179777.
23.11.2020 представник Приватного підприємства «Транс Логістик» звернувся до страхової компанії із заявою-повідомленням (автокаско) про ДТП № 163.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркарготрак» виставило рахунок №    568 від 23.11.2020 на суму 70    784,31    грн на ремонт застрахованого транспортного засобу INTERCARGO TRUCK.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська пожежно-страхова компанія» листом №    1965 від 22.12.2020 відмовило Приватному підприємству «Транс Логістик» у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 16.1.11 п. 16 Договору у зв`язку з відсутністю акта огляду транспортного засобу INTERCARGO TRUCK, державний номер НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій
Господарський суд міста Києва рішенням від 12.08.2021 у справі №  910/9724/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021,  позов задовольнив повністю. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» суму страхового відшкодування у розмірі 70    784,31  грн та судовий збір у розмірі 2  270,00 грн. 
Рішення судів мотивовані тим, що відсутність вимог відповідача до позивача в частині надання автомобіля на огляд під час укладення договору страхування, відсутність акту огляду транспортного засобу під час укладення договору не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування з урахуванням імперативних приписів Закону України «Про страхування». При цьому акт огляду транспортного засобу до/під час укладення договору страхування не може свідчити про відсутність страхового випадку, а може бути лише підставою для визначення розміру матеріального збитку та відповідного розміру страхового відшкодування. Отже, відповідачем порушено право позивача на виплату страхового відшкодування за страховим випадком.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №  910/9724/21, у якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначив про те, що питання про тлумачення статті 9 Закону України «Про страхування» в контексті можливості визначення страхової суми без огляду майна має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у спорах, які виникають із правовідносин щодо страхування майна.
Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частин 1 та 3 статті 9 Закону України «Про страхування» та дійшли помилкового висновку про те, що визначення сторонами страхової суми в договорі страхування можливе виключно після проведення страховиком огляду транспортного засобу, а також не застосували норми статті 525, частини 1 статті 526, статей 627, 990, 991 Цивільного кодексу України та статей 9, 16 Закону України «Про страхування», які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах. 
Позивач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду судових рішень.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статті 9 Закону України «Про страхування» і висновок щодо питання застосування зазначеної норми у спірних правовідносинах відсутній.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Щодо визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала раніше викладені висновки щодо тлумачення поняття «подібність правовідносин», та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Проаналізувавши судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції встановив, що у провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебували аналогічні справи зі справою, яка переглядається, зокрема справи № 910/4224/21, № 910/4321/21, № 910/4337/21, № 910/4296/21, № 910/5726/21, 910/9458/21 за позовом Приватного підприємства «Транс Логістик» до   Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про   стягнення страхового відшкодування на підставі договору   добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019.
Так, у постанові від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21 Верховний Суд дійшов висновку, що:
-                    єдиним мотивом відмови у виплаті страхового відшкодування було небажання виконання цього зобов`язання при настанні страхового випадку, що не узгоджується з принципом добросовісної поведінки;
-                    відмова у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності акту огляду, який необачно не був оформлений при укладенні договору, що не завадило прийняттю від страхувальника платежів на виконання договору, за конкретних обставин справи є зловживанням правом з боку страховика, яке спрямоване на завдання шкоди страхувальнику, тому у даному випадку відсутні правові підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування;
-                     обов`язок страхувальника, відповідно до пунктів 8.3, 9.2.18 Правил страхування, надати транспортний засіб для огляду при укладанні договору, стосується виключно обов`язку надати транспортний засіб для огляду, а не складання акту. Натомість у матеріалах справи відсутні докази, і відповідач це не доводив, що позивач ухилявся від проведення огляду;
-                    обов`язок надати транспортний засіб для огляду був визначений не договором страхування, а Правилами страхування. Натомість, відповідно до статті 989 ЦК України, статті 21 Закону України "Про страхування" обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору. За договором такий обов`язок (як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акту) прямо не покладений на страхувальника (для порівняння у пункті 11.2.7 договору встановлений такий обов`язок надати для огляду після виплати страхового відшкодування). При цьому у підпункті 16.1.11 договору застережено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (відповідача). Отже, за умовами договору, підписання акту огляду транспортного засобу залежить від страховика (відповідача), а не навпаки;
-                     окрім того, складання такого акту мало передувати укладанню договору, тому страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акту, але не зробив цього, й приймав страхові платежі без зауважень, тому відсутність акту огляду перед укладанням договору не може бути визнана безумовною та автоматичною підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 910/4321/21, від 07.12.2021 у справі № 910/4337/21, від 10.12.2021 у справі № 910/4296/21, від 17.12.2021 у справі № 910/5726/21.
Отже, на сьогодні існує сформована практика суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, які виникли між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 про   стягнення страхового відшкодування, і здійснене судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі №  910/9724/21 правозастосування повністю відповідає сформованим висновкам. 
Верховний суд не вважає за необхідне відступати від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду.
У зв`язку з встановленим Верховний Суд не вбачає підстав для подальшого розгляду касаційної скарги і доходить висновку про закриття касаційного провадження, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Висновки Верховного Суду
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
Згідно з частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 234, 235, пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №  910/9724/21.
2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець 

Судді                                                                                          О. Мамалуй

                                                                                          В. Студенець