ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25934/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  14 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Беспалов О.О.
                                                  Ключкович В.Ю.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
УС Т А Н О В И В:

          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області у якому просила про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № КВ 1878/1063/АВ/ТД/ФС-676 від 03.12.2019 року.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу, що обставини виявленого порушення вимог трудового законодавства належним чином зафіксовані та підтверджуються матеріалами інспекційного відвідування, які надавалися до суду першої інстанції, і що доводи позивача є суперечливими, нелогічними та не підтверджуються жодними доказами.
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта, стверджуючи, що вона не вчиняла правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності, що у відповідача не було правових підстав для проведення зазначеного заходу контролю, що акт складений з порушенням вимог законодавства.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів звертає увагу на  наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09.07.2012 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ); 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 56.29 Постачання інших готових страв; 74.20 Діяльність у сфері фотографії; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.
           23.11.2020 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності.
          На підставі посвідчення № НОМЕР_2 , відповідно до ст. 259 КЗпП України, у присутності ФОП ОСОБА_1 Головним управлінням Держпраці у Київській області з 08.11.2019 р. по 21.11.2019 р. проведено інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, про що складено акт від 20.11.2019 р. №КВ1878/1063/АВ.
          В акті зафіксовано  виявлені під час перевірки порушення вимог ч. 1, ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України , зокрема, що бармени ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу.
          На підставі акта перевірки від 20.11.2019 р. №КВ1878/1063/АВ ФОП ОСОБА_1 Головне управління Держпраці у Київській області розглянуло справу про накладення штрафу, за результатами чого винесено постанову від 03.12.2019 року № КВ 1878/1063/АВ/ТД/ФС-676  про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, згідно з якою за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, у відповідності до аб. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на  ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 250 318 грн.
          Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її  до суду.
          Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушення, за яке його притягнуто до відповідальності.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, у відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією   та законами України.
Щодо правомірності здійснення заходу контролю відповідачем, зокрема щодо обов`язковості  погодження позапланового заходу з центральним органом виконавчої влади та завчасне повідомлення про його здійснення, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України  передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю)визначаються    Законом України від 05 квітня 2007 року    № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною четвертою  статті 2 Закону № 877-V( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим    Законом  порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Разом з тим, частиною першою  статті 6 Закону №        877-V  визначено підстави для здійснення позапланових заходів.
Відповідно до приписів частини 3 ст. 2 цього Закону , зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому    Законом №877-V  порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті  1, статті  3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті  4, частин першої - четвертої статті  5, частини третьої статті  6, частин першої - четвертої та шостої статті  7, статей  9,  10,  19,  20,  21, частини третьої статті  22  цього  Закону.
          Отже, у частині п`ятій  статті 2 Закону №  877-V  наведено вичерпний перелік норм Закону, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраця та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина перша  статті 6 Закону № 877-V.              
          Відтак, лише дотримання вищезазначених вимог норм Закону № 877 є обов`язком органу державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю та зайнятістю населення, тому, норма ч. 1 ст. 6 Закону № 877 не поширюється на Головне управління при проведенні перевірки з питань додержання законодавства про працю та зайнятість населення.
          Отже, погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки не передбачено для відповідача нормами чинного законодавства.
          Такий  висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленій у постанові від 22.03.2018 по справі №697/2073/17
Відповідно до частини першої та другої  статті 259 КЗпП України    державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          На час виникнення спірних правовідносин Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 ( далі - Порядок №823).
          Відповідно до п.2 вказаного Порядку заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
          Відповідно до пп.3 п.5 Порядку №823, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.
          Відповідно до п.8 Порядку №823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
          Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
          Відповідно до п.9 цього Порядку, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.
          З матеріалів справи убачається, що проведення посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області інспекційного відвідування позивача відбулося на  підставі наказу про проведення інспекційного відвідування №5624 від 07.11.2019 та направлення від 07.11.2019 №1878. Як зазначено в направленні, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнято за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.
          Відтак, твердження суду першої інстанції про відсутність посилання Відповідача на підставу проведення інспекційного відвідування в акті від 20.11.2019 № КВ1878/1063/АВ не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам норм чинного законодавства, оскільки жоден нормативно-правовий акт не містить вимоги щодо внесення відповідачем запису до акту інспекційного відвідування про підставу проведення контрольного заходу у суб`єкта господарювання.
          Оскільки предметом інспекційного відвідування є виявлення неоформлених трудових відносин, Головним управлінням правомірно не було попереджено ФОП ОСОБА_1 про проведення інспекційного відвідування.
          Щодо суті виявлених порушень, колегія суддів враховує наступне.
          Нормами ст. 24 КзпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
          Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413 у відповідності до наведеної норми Закону було встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.
          Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
          Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
          Таким чином, згідно частини третьою ст.24 КЗпП з 2015 року заборонено допускати до роботи співробітника без:
          - укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням власника чи уповноваженого ним органа;
          - повідомлення центрального органу, адмініструючого ЄСВ про прийом на роботу працівника в порядку, встановленому КМУ.
          Допуск працівника до роботи без повідомлення органів ДФС про прийняття його на роботу є порушенням вимог ч. З ст. 24 КЗпП України та передбачає відповідальність згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КзпП України.
          Трудовим законодавством передбачено проходження стажування при прийнятті на роботу лише для окремих категорій осіб.
          Відповідно до ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI для створення умов щодо здобуття студентами вищих, учнями професійно-технічних навчальних закладів у вільний від навчання час досвіду практичної роботи за обраною спеціальністю та сприяння їх працевлаштуванню після завершення навчання їм надано можливість проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта.
          Студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.
          Метою стажування є удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткової компетенції та досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків.
          Студенти (учні) можуть пройти стажування на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.
          Стажування здійснюється на умовах, визначених договором між стажистом і роботодавцем. Порядок укладення договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 №20 Про затвердження Порядку укладення договору про стажування студентів закладів вищої освіти та учнів закладів професійної (професійно-технічної) освіти на підприємствах, в установах та організаціях і Типової форми договору про стажування студентів закладів вищої освіти та учнів закладів професійної (професійно-технічної) освіти на підприємствах, в установах та організаціях .
          Договір про стажування укладається у двох примірниках, один з яких зберігається на підприємстві, другий - у стажиста (п. 10).
          У разі коли в період стажування особа, зазначена у частині першій цієї статті, виконує професійні роботи, підприємство, організація, установа за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок.
          Запис про проходження стажування вноситься до трудової книжки.
          В «Узагальненій судовій практиці, сформованій Верховним Судом щодо справ, учасниками яких є Держпраці та її територіальні органи» (Постанова від 30.10.2018 у справі № 817/2331/16) зазначено, що проходячи стажування у суб`єкта господарювання, фізична особа фактично здійснює трудові обов`язки без оформлення трудового договору, що є грубим порушенням вимог ст. 24 КЗпП України і є підставою для правомірного накладення штрафу територіальним органом Держпраці з доводів, наведених у цьому рішенні Суду»
          При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору.
          З матеріалів справи убачається, що у ході проведення контрольного заходу інспектором праці було опитано працівників, які здійснювали трудові функції у ФОП ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Дані особи вказали, що перебувають на стажуванні.
          А саме, гр. ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 08.11.2019 зазначав, що працює на посаді бармена у ФОП ОСОБА_1 з 30.10.2019, перебуває на стажуванні, з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений, інструктаж з охорони праці проходив.
          Також, гр. ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 08.11.2019 зазначав, що
працює на посаді бармена у ФОП ОСОБА_1 з 23.10.2019, оформлений офіційно, тривалість робочого дня з 10:00 по 22:00, два дні працює, два дні відпочиває, розмір заробітної плати складає 4400 грн., отримує два рази на місяць на банківську карту, , з правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений, інструктаж з охорони праці проходив, беспосередній керівник- адміністратор ОСОБА_5 .
          Доказів оформлення трудових відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем суду не надано.
          Отже, інспекційним відвідуванням встановлено, що всі роботи носять системний характер, виконуються в трудовому колективі, згідно з графіком роботи закладу, під керівництвом відповідальних осіб, зазначені факти є прямими ознаками трудових відносин.
          Цивільно-правові договори, які були надані інспектору, містять загальні, неконкретні відомості про виконувану роботу. Немає конкретно визначеного результату роботи, обсягу, відсутня конкретно описана прийнята робота, етап роботи.
          Також, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано документів, які б підтверджували наявність у ФОП ОСОБА_1 викладачів для проведення навчання, не виділена спеціальна зона для навчання, відсутня ліцензія на надання освітніх послуг.
          Послуги по навчанню надавалися в робочий час кафе, за барною стійкою кафе( постійне робоче місце) без присутності будь-якого викладача чи керівника стажування.
          Таким чином, під час проведення інспекційного відвідування відповідач встановив факт допуску двох працівників до роботи без укладення трудового договору. Отже, ФОП ОСОБА_1 допустила порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).
          Вказані обставини свідчать, що ФОП ОСОБА_1 грубо порушено законодавство про працю України, а саме: вимоги статей 43, 46 Конституції України, ч,2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», статей 21-24, 94-97, 253, 254, 256 КЗпП України, які передбачають укладення трудових договорів між працівниками та роботодавцем, ведення обліку робочого часу та документів бухгалтерського обліку, які засвідчують нарахування та виплату заробітної плати працівникам, проведення сплати страхових внесків до фондів державного соціального страхування, внесків до пенсійного фонду, тощо.
          Виявлені порушення відображено в Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1878/1063/АВ від 20.11.2019.
          Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, колегія суддів, з урахуванням висновків  ЄСПЛ, викладених у  рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…», приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Держпраці в Київській області підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Київській області - задовольнити.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року - скасувати.
          У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан  

          Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю. Ключкович
          (повний текст постанови складено 14.01.2022р.)