Номер провадження: 22-ц/813/7596/21 
Номер справи місцевого суду: 501/4383/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 37

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності (а.с.1-4), які 30.01.2020 збільшив (а.с.106-109), згідно з яким просив суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 24.12.2010 року за реєстровим номером №4630 державним нотаріусом Іллічівської (тепер – Чорноморської) міської державної нотаріальної контори Одеської області Бурлаченко І.К. на ім`я ОСОБА_2 про його право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано в КП «БТІ» м. Іллічівськ 30.12.2010 року; - визнати недійсним договір дарування, посвідчений 09.10.2013 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. за реєстровим №4313, за яким ОСОБА_2 подарував 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ; - визнати за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - визнати за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину грошового внеску, що зберігався у ТВБВ №8126/01 Іллічівського відділення №8126 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_2 у сумі повністю з належними процентами та на спец. рахунках, нарахованих по основним рахункам по приватизаційній та компенсаційній сумам, які належали померлому відповідно до листа, виданого філією – Іллічівське відділення №8126 Ощадного банку України 27.05.2010 року за №333 (вартість спадкового майна – 27168,24 грн) в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.1-4).
04 лютого 2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 до Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину грошового внеску, що зберігався у ТВБВ №8126/01 Іллічівського відділення №8126 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_2 у сумі повністю з належними процентами та на спец. рахунках, нарахованих по основним рахункам по приватизаційній та компенсаційній сумам, які належали померлому відповідно до листа, виданого філією – Іллічівське відділення №8126 Ощадного банку України 27.05.2010 року за №333 (вартість спадкового майна – 27168,24 грн) в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с.30-39).
26 березня 2021 року канцелярією Іллічівського міського суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівсього міського суду Одеської області від 04 лютого 2021 року. З оскаржуваним рішенням апелянт не погоджується, та вказує, що на час відкриття спадщини був зареєстрований у спадковій квартирі та фактично проживав в ній разом з батьком, а після смерті батька, тривалий час перебував на лікуванні в спеціалізованих психіатричних закладах м. Дніпра, м. Миколаєва та КУ «Одеська ОПЛ №2». Апелянт наголошує, що згідно з заповітом від 20 вересня 1996 року, складеного ОСОБА_4 , останній заповів все своє майно ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що при реєстрації заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини, нотаріус не перевірив у відповідному реєстрі наявність заповіту, а суд першої інстанції не звернув уваги на зазначену обставину. Апелянт посилається на положення ст. 1301 ЦК України, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що заповіт ОСОБА_4 є дійсним та ніким не оспорюваним. Апелянт просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2021 року та постановити нову постанову, якою задовольнити апеляційну скаргу та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 24.12.2010 року за реєстровим номером №4630 державним нотаріусом Іллічівської (тепер – Чорноморської) міської державної нотаріальної контори Одеської області Бурлаченко І.К. на ім`я ОСОБА_2 про його право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано в КП «БТІ» м. Іллічівськ 30.12.2010 року; - визнати недійсним договір дарування, посвідчений 09.10.2013 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. за реєстровим №4313, за яким ОСОБА_2 подарував 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ; - визнати за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - визнати за ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину грошового внеску, що зберігався у ТВБВ №8126/01 Іллічівського відділення №8126 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_2 у сумі повністю з належними процентами та на спец. рахунках, нарахованих по основним рахункам по приватизаційній та компенсаційній сумам, які належали померлому відповідно до листа, виданого філією – Іллічівське відділення №8126 Ощадного банку України 27.05.2010 за №333 (вартість спадкового майна – 27168,24 грн) в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с.43-49).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 16 грудня 2021 року представник позивача ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційним судом встановлені підстави для виходу за межи доводів апеляційної скарги, при тому що сам апелянт просив скасувати все рішення суду. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що прізвище, ім`я та по батькові заповідача в копії заповіту від 20.09.1996 року зазначається: « ОСОБА_8 », а в копії свідоцтва про смерть зазначено прізвище, ім`я та по батькові померлого: « ОСОБА_4 ». З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що у відповідних документах є розбіжності щодо написання імені та по батькові померлого. При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано до суду доказів факту належності заповіту від ОСОБА_4 , посвідченого 20.09.1996 року державним нотаріусом Іллічівської міської нотаріальної контори Одеської області Стріжак З.І. за реєстровим №2-3260, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, суд першої інстанції вважав, що безпідставними є доводи позивача про порушення державним нотаріусом Іллічівської міської ДНК Одеської області Бурлаченко І.К. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при реєстрації спадкової справи за заявою ОСОБА_2 та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги позивача щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири та 1/2 частину внеску, що зберігався у ТВБВ №8126/01 Іллічівського відділення №8126 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_2 у сумі повністю з належними процентами та на спец. рахунках, нарахованих по основним рахункам по приватизаційній та компенсаційній сумам, які належали померлому відповідно до листа, виданого філією – Іллічівське відділення №8126 Ощадного банку України 27.05.2010 за №333 (вартість спадкового майна – 27168,24 грн) в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки суд першої інстанції вважав, що на підставі ст. 392 ЦК України необхідно захистити суб`єктивне право власності позивача на частку нерухомого майна, яке одержати в позасудовий спосіб неможливо (т. 2 а.с. 35, 38).
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду.
Як вбачається з копії заповіту від 20 вересня 1996 року, складеного ОСОБА_8 , останній заповів на випадок своєї смерті все своє майно у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 (т. 1, а.с.12).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с.11).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , є сином померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1, а.с.10).
15 квітня 2010 року Іллічівська міська державна нотаріальна контора Одеської області зареєструвала заяву ОСОБА_2 (рідного брата позивача) про прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Було відкрито спадкову справу №118/2010 (т. 1, а.с. 46).
24 грудня 2010 року за реєстровими №№4630, 4633 Іллічівською міською ДНК Одеської області на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом а саме:
- за реєстровим №4630 державним нотаріусом Іллічівської міської ДНК Одеської області Бурлаченко І.К. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в КП «БТІ» м.Іллічівськ 30.12.2010;
- за реєстровим №4633 державним нотаріусом Іллічівської міською ДНК Одеської області Бурлаченко І.К. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину грошового внеску, що зберігався у ТВБВ №8126/01 Іллічівського відділення №8126 ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_2 у сумі повністю з належними процентами та на спец. рахунках, нарахованих по основним рахункам по приватизаційній та компенсаційній сумам, які належали померлому відповідно до листа, виданого філією – Іллічівське відділення №8126 Ощадного банку України 27.05.2010 за №333 (вартість спадкового майна – 27168,24 грн) (т.1, а.с. 85-86).
Відповідно до відповіді Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області №55/02-14 від 15 січня 2019 року Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на раніше надану позивачем постанову Іллічівського міського суду, в мотивувальній частині якої вказано, що він (позивач) умисно позбавив життя свого батька ОСОБА_4 (т.1, а.с.25).
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2017 року, ОСОБА_2 09.10.2013 подарував свою 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. за реєстровим №4313, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 6554103 (т.1, а.с. 215).
Позивач пояснював, що 23 березня 2011 року Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області було отримано його заяву позивача про прийняття спадщини, засвідчену лікарем психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України (т.1, а.с.2, 90).
Повідомленням №442/01-14 від 28.04.2011 року ОСОБА_1 було роз`яснено, що його частка у спадщині залишається відкритою та свідоцтво про право на спадщину за законом він зможе отримати після того, як закінчиться термін його лікування (т.1, а.с.94).
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Разом з тим, Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області листом №55/02-14 від 15 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на раніше надану позивачем постанову Іллічівського міського суду, в мотивувальній частині якої вказано, що він (позивач) умисно позбавив життя свого батька ОСОБА_4 та запропоновано заявнику звернутись до суду для вирішення даного питання (т. 1, а.с. 25).
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. На підставі цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області за №55/02-14 від 15 січня 2019 року є незаконною (т. 2, а.с. 36).
Апеляційний суд не погоджується з вище зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування.
Так, частиною першою вказаної статті встановлено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.
Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 липня 2010 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним діяння в стані неосудності, передбачені ч. 2 ст.121 КК України, і застосовано до нього заходи примусового характеру, госпіталізовано його в психіатричний заклад закритого типу із суворим наглядом (а.с.13-15).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у цивільній справі № 708/1384/16-ц зазначено, що тлумачення частини першої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування на підставі цієї норми права не пов`язується із обов`язковим притягненням особи до кримінальної відповідальності.
У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в цивільній справі №644/5164/16-ц вказано, що оскільки діяння, зазначені у частині першій статті 1224 ЦК України є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені обвинувальним вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. За наявності постановлених у кримінальному судочинстві, вказаних судових рішень, які набрали законної сили, ухвалення окремого рішення суду у цивільній справі про усунення від спадкування не вимагається, оскільки особа яка умисно позбавила життя спадкодавця не має права на спадкування в силу закону.
З огляду на вище зазначене, оскільки застосування до особи примусових заходів медичного характеру не є реабілітуючими підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності, враховуючи при цьому, що в діях ОСОБА_9 відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 14 липня 2010 року було встановлено ознаки кримінального правопорушення, а тому як наслідок позивач не має права на спадкування в силу закону, апеляційний суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підстав ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановляє нове, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Судді Одеського апеляційного суду                          А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

16.12.2021 року                                                                 м. Одеса