ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2022 р.           Справа№ 910/15391/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Тарасенко К.В. 
 
зрозглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 (повний текст складено 07.05.2021)
у справі №910/15391/20 (суддя Головіна К.І.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 
до Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" 
про стягнення 206 540,74 грн,
ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у сумі 206 540,74 грн, з яких: основна заборгованість складає 189 213,48 грн, пеня - 12 407,59 грн, інфляційна складова боргу - 2233,97 грн та 3 % річних - 2685,70 грн.
У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору № 8614037 від 10.06.2019 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленої позивачем теплової енергії у гарячій воді.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" основний борг у сумі 189  213,48 грн, пеню у сумі 2733,33 грн, інфляційні втрати у сумі 2233,97 грн, 3 % річних у сумі 2685,70 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2953,00 грн. У решті вимог - відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості, яка складає 189  213,48 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи. 
При цьому, перевіривши розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, місцевий господарський суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 2 733,33 грн, тобто, у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки останнім не враховано вимоги ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Також перевіривши на підставі норм чинного законодавства розрахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, суд першої інстанції встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 2 233,97 грн та 3 % річних в сумі 2 685,70 грн, тобто у сумах, заявлених позивачем.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 у справі №910/15391/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Разом з тим, як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просив суд апеляційної інстанції: поновити строк на оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021, оскільки повний текст оскаржуваного рішення скаржником було отримано 13.05.2021; розгляд справи здійснювати з повідомленням та викликом учасників справи.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач зазначає неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за твердженням позивача, правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про теплопостачання", оскільки предметом укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8614037 від 10.06.2019 є теплова енергія, а саме товарна продукція, а не комунальна послуга, тобто позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлену теплову енергію у гарячій воді за вказаним вище договором.
Натомість Закон України "Про житлово-комунальні послуги", на підставі якого судом першої інстанції здійснено перерахунок пені, регулює відносини, що виникають у процесі житлово-комунальних послуг, тобто, на думку позивача, відповідач не може вважатися колективним споживачем у розумінні п. 9 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії не має на ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанню багатоквартирного будинку, як колективному споживачу в розумінні частин 1, 6 статті 14 цього ж Закону. 
За таких обставин, позивач вважає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин неправильно застосовані положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та як наслідок, висновок місцевого господарського суду про те, що в розумінні вищевказаного Закону відповідач є колективним споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає позивач, та застосування ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є помилковим, а оскаржуване рішення в частині здійснення судом першої інстанції перерахунку пені - незаконним.
Узагальнений виклад позиції відповідача
Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 у справі №910/15391/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 у справі №910/15391/20 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
09.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено оригінал платіжного доручення №74626 від 09.06.2021 із якого вбачається, що скаржник усунув недоліки апеляційної скарги та сплатив 3405,00 грн судового збору. 
Окрім того, у вищезгаданому клопотанні про усунення недоліків, скаржник просив суд апеляційної інстанції здійснювати розгляд справи за участі його представника.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про розгляд апеляційної скарги за участі його представника. Поновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 по справі №910/15391/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 по справі №910/15391/20. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
10.06.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (за договором - постачальник) та Державним підприємством "Київський автомобільний ремонтний завод" (за договором - споживач) був укладений договір № 8614037 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - договір), за умовами  п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримувати її та оплачувати відповідно до умов, викладених в цьому договорі.
Згідно з п. 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.
Відповідно до п. 2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.
Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2020. При цьому, керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018 (п. 4.1, 4.2 договору).
Додатком № 2 до договору сторони узгодили тарифи та порядок розрахунків, зокрема, споживач на розрахунковий рахунок постачальника щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника.
На виконання умов договору, у період з грудня 2019 - по квітень 2020 позивач надав споживачу послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 189 213,48 грн, що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції, обліковими картками, відомістю обліку споживання теплової енергії за вказаний період.
Відповідач, в свою чергу, зобов`язання з оплати послуг не виконав, вартість поставленої теплової енергії на вказану суму не сплатив. У зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 189 213,48 грн. 
За неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивачем було заявлено до стягнення пеню в сумі 12 407,59 грн, інфляційні втрати в сумі 2233,97 грн та 3 % річних в сумі 2685,70 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" основний борг у сумі 189  213,48 грн, пеню у сумі 2733,33 грн, інфляційні втрати у сумі 2233,97 грн, 3 % річних у сумі 2685,70 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2953,00 грн. У решті вимог - відмовлено.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованого позивачем та стягнутого судом першої інстанції розміру пені.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Положеннями ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).
В силу вимог ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 Господарського кодексу України).
Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Приписи ст.ст. 1, 3 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначають, що платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Так, п. 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.
Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, положеннями якого передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.
За розрахунком суду першої інстанції розмір пені, що підлягає стягненню складає 2733,33 грн.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є спеціальним законом у спірних правовідносинах, оскільки відповідач є колективним споживачем житлово-комунальних послуг.
Судова колегія погоджується даним висновком місцевого господарського та відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не може вважатися колективним споживачем у розумінні п. 9 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії не має на ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанню багатоквартирного будинку як колективному споживачу в розумінні ч. 1, 6 статті 14 цього ж Закону, з огляду на таке.
Житлово-комунальні послуги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту пунктів 9 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачами житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; колективним споживачем житлово-комунальних послуг є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
Колективний споживач має право укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.
У відповідності до ч. 6 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі укладення договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем такий договір укладається з виконавцем відповідної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку від власного імені. Умови укладення та виконання такого договору, а також відносини між колективним споживачем та індивідуальними споживачами регулюються статутом такого об`єднання та рішеннями його уповноважених органів управління. 
За змістом ч. 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Враховуючи вище наведені приписи законодавства колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач в розумінні положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є управителем багатоквартирного будинку.
Як вже зазначалось вище, з метою забезпечення мешканців будинку теплом у опалюваний період, між сторонами 10.06.2019 було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8614037, на підставі якого відповідач фактично став посередником між позивачем та мешканцями.
Положеннями п. 10 додатку 2 до договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла  висновку про те, що відповідач є колективним споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а предметом договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8614037 від 10.06.2019 фактично є не постачання теплової енергії, як товарної продукції, про що стверджує у апеляційні скарзі позивач, а саме постачання теплової енергії, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами яких є мешканці будинку по вул. Василенка Миколи, буд. 1 в місті Києві, тому до правовідносин сторін підлягають застосуванню, саме, норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та, відповідно, положення ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Частиною 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.
Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок пені, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та умовам договору.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 2733,33 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 9674,26 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягнення пені у розмірі 2733,33 грн. 
Доводи позивача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в частині нарахування пені, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 у справі №910/15391/20 - без змін.
Матеріали справи №910/15391/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                К.В. Тарасенко