ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
19 січня 2022 року 
м. Харків
справа № 638/3394/21
провадження № 22-ц/818/1260/22
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Гармаш К.В.
учасники справи:
позивач : ОСОБА_1 ,
відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в особі представника Стороженко А.І., на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2021 року, постановлене у складі судді Поволяєвої О.В. 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди, в якому просив суд стягнути за рахунок державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю відповідача, в розмірі 540 000,00 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 20 серпня 2019 року він звернувся до уповноваженої особи прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим СВ Шевченківського ВП ГК НП в Харківській області Русаковим А.В. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012220480000010.
Уповноваженою особою прокуратури, в порушення ст. 214 КПК України, протягом 24 годин після подання заяви, не внесено відомості до ЄРДР, чим було порушено конституційні права позивача. Ухвалою слідчого судді від 05 червня 2020 року зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві ОСОБА_1 від 20 березня 2020 року. 17 червня 2020 року посадова особа прокуратури внесла відомості в ЄРДР за № 42020220000000307, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.365, ч.1 ст. 366, ч.1 ст.367, ч.1 ст. 382 КК України. 
20 червня 2020 року матеріали кримінального провадження № 42020220000000307 направлено до СУ ТУ ДБР м. Полтави для проведення досудового розслідування, доручено проведення досудового розслідування слідчому СУ ТУ ДБР м. Полтави Маслову Д.Б. 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 направлено слідчому СУ ТУ ДБР м. Полтави Маслову Д.Б. клопотання про залучення його в якості потерпілого та про надання пам`ятки про права та обов`язки потерпілого по кримінальному провадженню № 42020220000000307. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року зобов`язано слідчого СУ ТУ ДБР м. Полтави Маслова Д.Б. в порядку ст. 220 КПК України розглянути клопотання від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 42020220000000307. 
Слідчим СУ ТУ ДБР м. Полтави Масловим Д.Б. ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року не виконано, вказане вище клопотання не розглянуто, про результати розгляду не повідомлено. 21 вересня 2020 року та 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до слідчого Маслова Д.Б. з клопотаннями про виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року та залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадження № 42020220000000307. Проте слідчим подані клопотання не розглянуті, про результати розгляду не повідомлено, ухвалу слідчого судді не виконано. Крім того, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_1 було подано ряд інших клопотань, які також слідчим не розглянуті, про результат розгляду ОСОБА_1 не повідомлено. Зважаючи на зазначене, тривалою неправомірною незаконною бездіяльністю слідчого СУ ТУ ДБР м. Полтави Маслова Д.Б. ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, оскільки його порушені права не поновлені, рішення суду не виконано, досудове розслідування проводиться неналежним чином, що спричинило йому моральні страждання. Позивач також посилався на те, що він є інвалідом II групи, людиною похилого віку, онкохворим, який вимушений тривалий час звертатися до суду зі скаргами на неправомірні та незаконні дії та бездіяльність слідчого. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено частково. Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 500,00 грн. (п`ятсот гривень нуль копійок) в якості відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТДУ ДБР у м. Полтаві просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції фактично надано оцінку процесуальним діям (бездіяльності) слідчого в рамках конкретного кримінального провадження, які в свою чергу повинні надаватись лише слідчим суддею у відповідності до вимог КПК України. Вказує, що відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні і втручання в його діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Наголошує, що сам факт звернення до слідчого судді та зобов`язання розглянути клопотання не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові та розрахунку, а виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1879 неврологічного відділення, яка датована 20.09.2017 року, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин, жодним чином не підтверджує доводи, наведені ОСОБА_1 щодо спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено бездіяльність посадової особи ТУ ДБР, яка полягає у тому, що подане ОСОБА_1 клопотання фактично не розглянуто, з урахуванням відсутності будь-яких даних щодо виконання даної ухвали та повідомлення останнього про результати, а також відсутності даних щодо повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду поданих ним клопотань від 21 вересня 2020 року та від 15 жовтня 2020 року, суд дійшов висновку щодо наявності передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 500 грн.
Виходячи з наявних матеріалів справи, вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів не може погодитися із оскаржуваним рішенням виходячи з наступного.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.
Судом встановлено, що в провадженні слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві Маслова Д.Б. перебувають матеріали кримінального провадження № 42020220000000307. 
04 серпня 2020 року ОСОБА_1 направлено поштою до ТУ ДБР у м.Полтаві клопотання про залучення його в якості потерпілого та вручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого по кримінальному провадженню № 42020220000000307. Дане клопотання отримано ТУ ДБР у м. Полтаві, що встановлено ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року (а.с. 22). 
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчих ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, у кримінальному провадженні № 42020220000000307 розглянути клопотання останнього від 04 серпня 2020 року про залучення в якості потерпілого (зворотній бік а.с. 22). 
21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві Маслова Д.Б. з клопотанням про виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, в якій просив визнати його потерпілим в рамках кримінального провадження № 42020220000000307, допитати його в якості потерплого, направити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с. 21).
У відзиві на позов представник відповідача підтвердив, що дане клопотання ОСОБА_1 від 21 вересня 2020 року ТУ ДБР у м. Полтаві отримало (зворотній бік а.с. 67).
15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повторно було направлено на адресу слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві Маслова Д.Б. клопотання, в якому просив виконати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2020 року (а.с. 17).
Звертаючись з позовними вимогами про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди, завданої тривалою бездіяльністю відповідача, в розмірі 540 000,00 грн. на підставі статей 19, 56 Конституції України, ОСОБА_1 посилався на те, що йому завдано моральну шкоду у зв`язку з грубим порушенням норм Конституції України та норм КПК України, а саме тривалою неправомірною незаконною бездіяльністю слідчого СУ ТУ ДБР м. Полтави Маслова Д.Б., оскільки його порушені права не поновлені, рішення суду не виконано, досудове розслідування проводиться неналежним чином, що спричинило йому моральні страждання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статтею  1174 ЦК України передбачено, що  шкода, завдана фізичній  або юридичній особі  незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю  посадової або службової  особи органу державної влади, органу влади Автономної  Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.  Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом є незаконні дії та бездіяльність посадової особи ТУ ДБР, дані дії стосуються того, що подані ОСОБА_1 клопотання від 04.08.2020 та 21.09.2020 фактично не розглянуті вказаними посадовими особами.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи.
Обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і шкодою.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 06.08.2021 № І-8230/15-02-1 ОСОБА_1 надано відповідь на його клопотання від 04.08.2020 року разом із постановою про відмову у визнанні потерпілим від 08.08.2020 року (а.с. 73-75).
Крім того, згідно листа від 25.09.2020 року № І-9852/15-02-1 ОСОБА_1 повідомлено, що його клопотання від 21.09.2020 року про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні розглянуто та повторно направлено постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим (а.с. 72).
Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що подані ним клопотання від 04.08.2020 та 21.09.2020 не розглянути, спростовуються матеріалами справи.
На переконання колегії суддів, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, факту протиправності дій посадових осіб ТУ ДБР, не може бути безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди при недоведеності факту наявності такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог – відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в особі представника Стороженко А.І. – задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2021 року - скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в особі представника Стороженко А.І. – відмовити.
Судові витрати у розмірі 1362 грн. понесені Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві компенсувати за рахунок держави.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова
       
                                                                               О.В. Маміна

Повний текст постанови 28 січня 2022 року.