ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/14370/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року (суддя 1-ї інстанції Горбалінський В.В.) у справі №160/14370/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,- 

ВСТАНОВИВ:
19.08.2021р. позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-281363-55У від 14.11.2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана вимога надсилалась за адресою, за якою позивач не проживає з 05.07.2016 року, що підтверджується паспортом позивача. Також позивач зазначає, що відповідачем не враховано сплату за позивача єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.08.2017 року по 06.02.2018 року у сумі 7256,41 грн. Вимогу було надіслано з порушенням строку. Також позивач зазначив, що оскільки з 2007 року він перестав здійснювати підприємницьку діяльність та подавати органам ДПС податкову звітність, відповідач був зобов`язаний звернутися до суду з позовною заявою про припинення діяльності фізичної особи-підприємця
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-281363-55 У від 14.11.2019 року в частині заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року частково та березень 2018 року у розмірі 5608,71 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На вказане рішення суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача щодо своєчасного прийняття та направлення вимоги  та належного вручення спірної вимоги.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якій просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.11.2019 року Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу №Ф-281363-55 У про сплату боргу (недоїмки) позивачем на загальну суму 26539,26 грн. по сплаті заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 року по 3 квартал 2019 року.
Зазначений борг розрахований наступним чином:
1) за 2017 рік 8448,00 грн., виходячи із 704,00 грн. на місяць;
2) за 2018 рік 9828,72 грн., виходячи із 819,06 грн. на місяць;
3) за 1-3 квартал 2019 року 8262,54 грн., виходячи із 918,06 грн. на місяць.
Зазначену вимогу надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Згідно довідки форми ОК-5, відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з серпня 2017 року по грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року частково та березень 2018 року роботодавцями позивача самостійно сплачувався до Пенсійного фонду України єдиний соціальний внесок із заробітної плати ОСОБА_1 .
Не погодившись із вимогою, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов частково, дійшов висновку про часткове скасування вимоги за періоди, що роботодавцем позивача з серпня 2017 року по грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року частково та березень 2018 року перераховувались єдині соціальні внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пп. 14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України  самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пп. 14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України «працівник» - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст.2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. 
Абзацом 2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI  визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI встановлено, що до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб - підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого:
- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;
- подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Згідно з ч.12   ст.9 Закону №2464-VI   єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Таким чином, фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах не повинні сплачувати подвійну суму єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач з 26.07.2005р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, державна реєстрація якого припинена 30.04.2020р.
Податковим органом прийнято вимогу №Ф-281363-55 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 26539,26 грн., виникла у зв`язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 року по 3 квартал 2019 року.
Відповідно до довідки форми ОК-5, виданої Пенсійним фондом України, роботодавцями позивача з серпня 2017 року по грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року частково та березень 2018 року перераховувались єдині соціальні внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Судом встановлено, що в період з січня 2017 року по липень 2017 року, лютий 2018 року частково, з квітня 2018 року по грудень 2018 року та з січня 2019 року по вересень 2019 року єдині соціальні внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітної плати позивача не перераховувались.
Враховуючи норми законодавства та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нарахування позивачу сум єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року частково та березень 2018 року, у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-281363-55 У від 14.11.2019 року податковим органом здійснено неправомірно, оскільки за період:  за серпень 2017 року по грудень 2017 року 2816,00 грн. (5 х 704,00 грн.), за січень 2018 року 819,06 грн., за березень 2018 року 819,06 грн. та за лютий 2018 року 450,59 грн. (819,06 грн. 368,47 грн.) єдиний соціальний внесок було сплачено роботодавцем позивача ТОВ «СВІДІС Україна».
Оскільки доказів перебування позивачем у трудових відносинах за період з січня 2017 року по липень 2017 року, лютий 2018 року частково, з квітня 2018 року по грудень 2018 року та з січня 2019 року по вересень 2019 року  не надано, так само і самостійної сплати позивачем сум єдиного внеску не було,  податковим органом такі  визначено правомірно. 
Щодо доводів апеляційної скарги, що вимога підлягає скасуванню з підстав не надсилання вимоги протягом 15 днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла заборгованість, не направлення такої за адресою реєстрації позивача колегія суддів зазначає наступне.
Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 визначала порядок формування та направлення вимоги.
Проте формування вимога та направлення контролюючим органом такої про сплату боргу з порушенням строку не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку сплатити боргу з єдиного внеску, а отже не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної вимоги.
Крім того, строк прийняття та отримання такої вимоги має значення на узгодженість суми заборгованості та стягнення такої.
З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
У разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків, а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку / взяття на облік такого платника податків (п. 66.3 ст. 66 ПКУ).
Документи вважаються належним чином врученими платнику податків, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 ПКУ, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2 ст. 42 ПКУ).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені ст. 66 ПКУ, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до його облікових даних звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПКУ).
Матеріали справи містять докази, що позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 05.07.2016р.
Доказів повідомлення контролюючий орган про зміну податкової адреси матеріали справи не містять, таким чином доводи позивача про направлення вимоги контролюючим органом не за місцем реєстрації є безпідставними.
З урахуванням викладеного колегія суддів  дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак