ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2008/22 Справа № 192/34/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Куценко Т.Р.,
за секретаря - Усик А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «МАГ» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «МАГ» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів, - 
В С Т А Н О В И В: 

               У січні 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ПП «МАГ» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів. 
               В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що 15 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «МАГ» був укладений договір оренди землі № 153, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в оренду земельну ділянку площею 5,030 га на строк 49 років, кадастровий номер1225087300:01:001:0002, що належить останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №016502. Одразу після підписання Договору, відповідач почав використовувати земельну ділянку у господарській діяльності. Договір був зареєстрований 19 липня 2017 року.
               Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься в грошовій формі, складає 4564 грн. 50 коп. і згідно п. 10 договору оренди землі передбачено, що справляння орендної плати проводиться щорічно до 30 грудня.
               Однак відповідач не сплатив жодного разу починаючи з дня укладання договору орендної плати за період 2017-2019 роки.
               У результаті неналежного виконання договірних обов`язків ПП «МАГ» щодо сплати орендної плати відповідач заборгував позивачці 22435 грн. 42 коп. та 2264 грн. 54 коп. розмір фінансової відповідальності за ст. 625 ЦПК України, а всього 24699 грн. 96 коп., які вона просила стягнути на її користь.
               Крім того, в зв`язку з систематичним порушення відповідачем умов договору оренди землі № 153 від 15 січня 2017 року, в частині сплати орендної плати, прохала розірвати даний договір оренди землі.
               Разом з тим, ухвалою суду від 09 червня 2021 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «МАГ» в частині стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 21103 грн. 00 коп. закрито у зв`язку з відмовою позивачки від позову в цій частині.
               Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПП «МАГ» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів, задоволено частково. 
               Стягнуто з приватного підприємства «МАГ», що розташоване смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Садова, буд. 1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31136463 на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : 508 (п`ятсот вісім) грн. 72 (сімдесят дві) коп. три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
               Розірвано договір оренди землі №153 від 15 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «МАГ».
               Стягнуто з Приватного підприємства «МАГ» на користь ОСОБА_1 1409 (одну тисячу чотириста дев`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.
               В задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 – відмовлено.
               Не погодившись з таким рішенням суду ПП «МАГ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «МАГ» був укладений договір оренди землі № 153, відповідно до якого позивачка передала в оренду відповідачу земельну ділянку площею 5,030 га, що їй належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №016502 та розташована на території Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер1225087300:01:001:0002, строком на сорок дев`ять років (Т. 1 а.с 28-34). 
               Даний договір 24 липня 2017 року був зареєстрований Солонянською державною нотаріальною конторою за № 36277988.
               Вказані обставини сторонами не оспорюються.
               Укладений договір оренди землі № 153 був прийнятий сторонами до виконання і продовжує діяти і в період розгляду справи судом, оскільки строк його дії не закінчився.
               Пунктом 9 зазначеного договору оренди передбачено форму та розмір орендної плати, а саме 4564 грн. 50 коп.
               Згідно пункту 10 укладеного договору передбачено, що орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року оренди.
               Як вбачається з позовних вимог позивачки, вона посилається на те, що відповідач за період 2017-2019 роки жодним чином не сплатив орендної плати за договором.
               В судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій від 27 березня 2020 року, відповідач трьома платежами по 4565 грн. 00 коп. сплатив позивачці орендну плату за 2017, 2018, 2019 роки, а також окремим платежем інфляційні витрати в розмірі 1854 грн. 00 коп. (Т. 2 а.с. 205-206).
               Отримання вказаних коштів в квітні 2020 року підтвердила і позивачка в судовому засіданні, у зв`язку з чим її представник відмовився від позовних вимог в частині стягнення орендної плати в розмірі 21103 грн. 00 коп., і дана відмова прийнята судом.
               Таким чином, станом на квітень 2020 року позивачці було сплачена орендна плата передбачена договором оренди за три роки оренди 2017-2019 роки в повному обсязі.
               Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що наявні підстави для розірвання договору оренди землі, оскільки встановлено систематичну несплату відповідачем орендної плати, а також з того, що на користь позивачки підлягає стягненню 3 % річних за несвоєчасну сплату орендної плати, за 2017 рік за період з 31 грудня 2017 року по 27 березня 2020 року - 306 грн. 51 коп., за 2018 рік, за період з 31 грудня 2018 року по 27 березня 2020 року – 169 грн. 57 коп., та за 2019 рік за період з 31 грудня 2019 року по 27 березня 2020 року – 32 грн. 64 коп., а всього 508 грн. 72 коп., тобто по день сплати орендної плати.
               Доводи апеляційної скарги ПП “МАГ” про те, що ними було сплачено позивачці 2000 грн. в рахунок майбутніх орендних платежів за 2017 рік, а в подальшому позивачка ухилялася від отримання листів від орендатора, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, є безпідставними.
               Так, згідно ст. 613 ЦК України - кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
               Проте, як встановлено, в договорі оренди № 153 від 15 січня 2017 року, містяться реквізити орендодавця, а саме її адреса місця проживання та інше. Крім того, як повідомляла в судовому засіданні позивачка і не заперечував представник відповідача, що директор ПП «МАГ» особисто зустрічався з позивачкою при укладанні договору і надав їй грошові кошти в розмірі 2 000 грн. в рахунок майбутніх платежів за договором оренди, тобто у відповідача були всі підстави сплатити орендну плату позивачці і для цього не потрібно позивачці вчиняти додаткові дії.
               Крім того, відповідач перерахував позивачці орендну плату 27 березня 2020 року поштовим переказом, а тому, можна дійти висновку, що для здійснення таких самих дій в строк встановлений договором у відповідача перешкод не було.
               Апеляційний суд також зазначає, що за змістом статті 1 Закону України “Про оренду землі”(№ 161-XIV), яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
               Положеннями частини першої статті 2 Закону № 161-XIV визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
               Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
               У частині першій статті 15 Закону № 161-XIV визначено істотні умови договору оренди, якими, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а положення статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
               Згідно із частиною першою статті 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
               Положеннями пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
               Аналіз вище вказаних норм права дає можливість зробити висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).
               При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
               Тобто систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.
               Подібні висновки викладено Верховним Судом в постановах від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17, від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 313/780/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 923/1001/19.
               У постанові від 23 березня 2021 року у справі № 922/2754/19 Верховний Суд також зазначив, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору). 
               Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 175/642/19 зазначив, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
               Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
               Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід зазначити, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
               Згідно статті 34 Закону № 161-XIV у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
               Вказані правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 27 січня 2022 року у справі №143/923/19.
               Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що підставою для розірвання спірного договору є систематична несплата орендної плати відповідачем.
               Так, судом встановлено, що відповідач за період 2017-2019 роки не сплачував орендної плати за договором, у встановлені ним строки, чим допустив істотне порушення умов договору, що вказує на наявність підстав, передбачених статтями 24, 25, 32, 34 Закону № 161-XIV та частиною другою статті 651 ЦК України для розірвання договору оренди.
               ПП “МАГ” не надало судам належних та допустимих доказів сплати орендної плати в строки та в розмірах, визначених договором оренди, до пред`явлення до них позову ОСОБА_1 , як і не доведено того, що така несплата відбувалася не з їх вини.
       Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу приватного підприємства «МАГ» — залишити без задоволення. 
       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                               Т.Р. Куценко