ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1674/22 Справа № 183/843/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь», треті особи: Дніпропетровська міська організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці», первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «МЗ «Дніпросталь», в якому просив поновити його на роботі підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі ділянки виплавлення та позапічного оброблення сталі ТОВ «МЗ «Дніпросталь» 5 розряду; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 13 січня 2021 року до дня поновлення на роботі. 
Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2019 року його було звільнено з роботи на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переходом на виборну посаду у ВПС «Свобода Праці», а саме - членом контрольно-ревізійної комісії Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода праці». 23 лютого 2020 року ним подано заяву відповідачу про надання попередньої роботи у зв`язку з закінченням терміну повноважень на виборній посаді у виборному профспілковому органі. Відповідачем було відмовлено у наданні попередньої роботи, цю відмову позивачем оскаржено у судовому порядку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року позов про зобов`язання надати попередню роботу задоволено, рішення в цій частині допущено до негайного виконання та виконано. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року у справі №183/2102/20 рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові. Питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось. 13 січня 2021 року позивача було ознайомлено із наказом відповідача №05-к від 13 січня 2021 року, яким було припинено трудовий договір з ним шляхом скасування наказу про надання попередньої роботи. Позивач вважає, що його було звільнено без законної підстави. Законодавством встановлено вичерпний перелік підстав припинення трудового договору у ст.36 КЗпП України. Законодавство не містить такої підстави припинення трудового договору як скасування наказу про надання попередньої роботи на підставі рішення суду. Тому просить задовольнити його позов. 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, з огляду на відсутність правових підстав для подальшого перебування ОСОБА_1  на роботі в ТОВ «МЗ «Дніпросталь» відповідач правомірно своїм Наказом № 05-к від 13 січня 2021 року скасував наказ №240 від 09 жовтня 2020 року «Про надання попереднього місця роботи  ОСОБА_1 », а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий учнем підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі ділянки виплавлення та позапічного оброблення сталі ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». 01 червня 2012 року позивач переведений на посаду підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі 5 розряду (а.с.7-8).
29 листопада 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту п`ятого статті 36 КЗпП України, у зв`язку з переходом на виборну посаду у ВПС «Свобода Праці», а саме членом Контрольно-ревізійної комісії Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці».
24 лютого 2020 року позивач подав заяву відповідачеві, про надання йому попередньої роботи з 02 березня 2020 року, у зв`язку із закінченням терміну повноважень на виборній посаді у виборному профспілковому органі.
14 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із повторною заявою про надання попередньої роботи, у якій посилався на те, що Контрольно-ревізійна комісія Дніпропетровської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» є виборним профспілковим органом, з наданням відповідної довідки, посиланням на статут та судову практику. 31 березня 2020 року відповідачем було повторно відмовлено позивачеві в наданні попередньої роботи.
Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у справі №183/2102/20, а тому у відповідності до ст.82 ЦПК Україні не підлягають доказуванню.
Відмову у наданні попередньої роботи оскаржено позивачем у судовому порядку та рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року у справі №183/2102/20 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про зобов`язання надати попередню роботу задоволено; зобов`язано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» надати ОСОБА_1 попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду; допущено до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» надати ОСОБА_1 попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду.
На виконання зазначеного рішення суду 09 жовтня 2020 року відповідачем видано наказ №240, яким позивачу надано попередню роботу підручного сталевара установки позапічного оброблення сталі дільниці виплавлення та позапічного оброблення сталі 5 розряду; у зв`язку з тим, що вказана посада виведена зі штатного розкладу, введено до штатного розкладу вказану посаду, передбачивши 0,1 ставки посади через два місяці з моменту ознайомлення з наказом; попереджено позивача про зміну істотних умов праці (а.с.87).
До зазначеного наказу внесено зміни наказом №249-к від 20 жовтня 2020 року, встановлено неповний робочий тиждень через два місяці з моменту ознайомлення з новими умовами праці; визначено робоче місце; встановлено посадові обов`язки (а.с.89).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» задоволено; рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення; у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» про зобов`язання надати попередню роботу відмовлено.
На підставі зазначеної постанови, 13 січня 2021 року наказом №05-К від 13 січня 2021 року відповідачем скасовано наказ №240 від 10 жовтня 2020 року та наказ №249-к від 20 жовтня 2020 року; внесено до трудової книжки позивача запис про недійсність запису №13 про надання попередньої роботи (а.с.93).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2021 року залишено без змін (а.с.148-157).
Після звільнення позивача 29 листопада 2019 року сторони трудовий договір не укладали. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду про відмову у задоволенні позову, з огляду на відсутність правових підстав для подальшого перебування ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «МЗ «Дніпросталь» відповідач правомірно своїм Наказом № 05-к від 13 січня 2021 року скасував наказ №240 від 09 жовтня 2020 року «Про надання попереднього місця роботи ОСОБА_1 », а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору визначено у ст.36 КЗпП України. Вказаною нормою не передбачено такої підстави припинення трудових правовідносин як скасування наказу про поновлення на роботі на підставі рішення суду.
Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.
В силу ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.
Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактичного його було звільнено без законної на то підстави, оскільки він перебував із відповідачем у трудових відносинах на умовах безстрокового трудового договору, у зв`язку з чим нормами закону не передбачено звільнення працівника з роботи у зв`язку з скасуванням судового рішення про надання йому попередньої роботи, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки надання позивачу попередньої роботи, здійснено відповідачем на виконання рішення суду першої інстанції, яке скасоване, тому правовідносини сторін мали бути повернуті до первісного стану, що передував виконанню рішення суду. 
Доводи апеляційної скарги про те, що питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось, а тому у відповідача були відсутні підстави для скасування наказу від 09 жовтня 2020 року про надання попередньої роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки поворот виконання рішення суду є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права. 
Вірно встановивши, що чинним законодавством не врегульовано порядку звільнення працівника у випадку скасування рішення про його поновлення на роботі чи про зобов`язання надати попередню роботу. Підставою для припинення трудових правовідносин у згаданому випадку і є судове рішення, яким скасовано рішення про поновлення на посаді, а виконання такого судового рішення - обов`язком роботодавця, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.
Доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко