Номер провадження: 22-ц/813/1494/22 
Номер справи місцевого суду: 522/7942/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,                
за участю секретаря – Поворозко І.Ю.,
учасники справи: 
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) – ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) – ОСОБА_2 , в особі законного представника (матері) – ОСОБА_3 ,
третя особа – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року у складі судді Домусчі Л.В.,
в с т а н о в и в:
У квітні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, та з урахуванням уточнень та збільшень позовних вимог просив суд встановити факт проживання  ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2008 року до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його бабусі, ОСОБА_5 , належала квартира кв. АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся позивача померла, та на момент її смерті батько позивача  ОСОБА_4 проживав разом із нею, а отже позивач вважає, що його батько прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вказував, що у вказаній квартирі разом із батьком  ОСОБА_4 проживав його брат ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батько звернувся до приватного нотаріуса Ганченко О.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата, проте через відсутність правовстановлюючого документу виникли труднощі з оформленням свідоцтва про право на спадщину. Між тим, батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигши оформити права на спадщину. Займаючись оформленням спадкових прав на майно, що залишилось після смерті батька, позивачу стало відомо про існування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 у справі №1522/22658/12 за позовом ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа: ПРА ОМР про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за яким за ОСОБА_8 було визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Між тим, вказане рішення вважає таким, що порушує його права та інтереси, а його батько ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 .
В липні 2018 року ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус ОМНО Білоусова Наталія Володимирівна, та просила визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 ; встановити порядок виконання рішення суду, за яким визначити, що вказане рішення суду є підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що померла ОСОБА_5 була бабусею ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_5 заповіт не склала, отже потенційними спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти померлої – ОСОБА_6 (батько ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (батько ОСОБА_1 ). Останні до нотаріальної контори разом із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтв про отримання спадщини не отримували. ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її смерті проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу, батько позивача за первісним позовом ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за іншою адресою та з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не звертався, а також позивач за зустрічним позовом вважає, що останній є таким, що не прийняв спадщину після смерті матері. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_2 помер. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 як законний представник їх малолітньої доньки ОСОБА_2 спадкоємця першої черги звернулась до приватного нотаріуса Філімонової Г.В. із нотаріально посвідченою заявою від 23.12.2011 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В. було відкрито спадкову справу №1/2012, однак нотаріусом роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року первісний позов залишено без задоволення, зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , в іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов, зустрічний позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно з довідкою Міністерства юстиції України від 27.07.2017,  ОСОБА_6  не мав реєстрації народженнядитини. За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня реєстрація народження ОСОБА_7 . Крім цього, доказом спростування належності родинних зв`язків між  ОСОБА_6  та ОСОБА_2 є те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а шлюб між ОСОБА_3  та ОСОБА_6  було розірвано ще 20.07.2001. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3  виїхала на проживання до США, де і народила доньку, через 2,5 роки. Впродовж періоду з дати розірвання шлюбу до народження  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6  не виїжджав за кордони держави, про що свідчить копія закордонного паспорту  ОСОБА_6 . Відповідно до порядку реєстрації народження у Міннесоті, законних підстав для реєстрації  ОСОБА_6  в якості батька ОСОБА_7 не було, оскільки, на той час, коли народилась  ОСОБА_7  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) пройшло більше ніж 280 днів після припинення шлюбу (869 днів), а ім`я батька може бути внесено до запису про народження дитини тільки у тому випадку, якщо він є законним батьком - людиною, яку закон визнає таким. Як вбачається з матеріалів справи немає умови для законної реєстрації та підтвердження батьківства ОСОБА_6  відносно ОСОБА_2 у США. На момент отримання свідоцтва про народження  ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  ОСОБА_6  не перебував у шлюбі з громадянкою  ОСОБА_3 , не мав віз США і ніколи не відвідував країну, отже фактично він не міг бути присутнім при пологах ОСОБА_9 в США, а також брати участь в отриманні сертифікату про народження і підписувати визнання батьківства як цього вимагає закон.  Таким чином, свідоцтво про народження ОСОБА_7 викликає сумніви в його дійсності. Крім цього, позивачем за зустрічним позовом  ОСОБА_3  надано до матеріалів справи копію паспорту, де на арк.11 наявна запис про реєстрацію по АДРЕСА_2 від 10.12.2003, тобто через п`ять днів з моменту народження дитини в США, а свідоцтво про народження  ОСОБА_7  видано 19.12.2003. Суд першої інстанції в якості доказу посилається на заяву про прийняття спадщини після померлого  ОСОБА_6  до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В., при цьому не звернув увагу на те, що вказана заява не відповідає нормам діючого законодавства, так як в ній вказані зовсім інші особи, а саме невідповідність паспортних даних заявника -  ОСОБА_3  і даних свідоцтва про народження спадкоємиці. Крім цього, спадкова справа, яку суд першої інстанції прийняв за основу винесеного рішення, обґрунтовується свідоцтвом про народження  ОСОБА_2 , 2003 р.н., яка не була апостильована, як того вимагає законодавство та не відповідає формі документів такого типу, які видаються на території Сполучених Штатів Америки. Отже, виникає сумнів у батьківстві спадкодавця -  ОСОБА_6  щодо ОСОБА_2 , 2003 р.н.Також судом першої інстанції були проігноровані ствердження позивача про те, що його батько - ОСОБА_4 , проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_5 і братом ОСОБА_6 в спірній квартирі до смерті матері і брата, тим самим він прийняв спадщину. Поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проведені за рахунок ОСОБА_4 , який також помер в спірній квартирі. У суді першої інстанції заявлялося клопотання про допит свідків, які могли б підтвердити факт спільного проживання, але в його задоволенні було відмовлено судом, що суперечить нормам процесуального права. 20.10.2020 представник  ОСОБА_8 подав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив суд рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
31.01.2022 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні через хворобу, до заяви доказів поважних причин не долучено.
01.02.2022 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні.
01.02.2022 від представника ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, заява від представника ОСОБА_11 є третьою, попередні заяви про відкладення розгляду справи судом задовольнялися, незважаючи на двох представників, жодний не з"явився в судове засідання, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд відхиляє клопотання апелянта про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі N361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21.02.2022.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 та після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
За життя ОСОБА_5 заповіту не склала.
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є рідними синами ОСОБА_5 . 
У період з 12.04.2001 по 20.07.2001 ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_2 , народження якої зареєстровано в штаті Міннесота, США, про що 19.12.2003 видано свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану за NS22-001571148, апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота Барбара А. Картер, відповідно до вимог та умов Гаазької Конвенції від 05.10.61, нотаріально засвідчений переклад якого міститься у даній справі.
Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . 
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер, за життя заповіту не склав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 26.01.2000 був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний факт підтверджується копією 11 сторінки паспорту ОСОБА_6 яка містить штамп з зазначеною адресою реєстрації, а також довідками ОСББ "Аркадія" N95 від 11.09.2012, N11 від 20.03.2018, N19 від 04.09.2018 та актом б/н від 18.09.2018, який складено мешканцями будинку та засвідчений печаткою ОСББ "Аркадія".
27.01.2012 ОСОБА_3 , як законний представник доньки померлого, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 .
Приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. відкрито спадкову справу N1/2012 та в процесі її оформлення отримано офіційні підтвердження про те, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5 , спадкова справа після смерті якої не відкривалася. Разом з тим на запит нотаріуса Філімонової Г.В. у Виконкомі Одеської міської ради щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності було відмовлено, оскільки дублікат може отримати тільки власник.
У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу, також було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2012 року позовну заяву ОСОБА_7 в інтересах якої звернулася ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного судового рішення право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
06.07.2012 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 , який ухвалою Приморського районного суду від 10.08.2012 залишено без розгляду за заявою представника позивача. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, відомостей щодо відкриття спадкової справи відносно майна померлого матеріали справи не містять.
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 .
Постановою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2018 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 скасовано, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 в інтересах якої звернулася ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.
З матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 
Вказана адреса зазначена ним в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. письмовій заяві від 20.02.2012 (щодо прийняття спадщини після свого брата ОСОБА_6 ) та в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. довіреності ОСОБА_4 від 20.02.2012 серії ВРО N 827776. 
Крім того, вказану адресу ОСОБА_4 вказав також в своєму позові до Одеської міської ради від 06.07.2012 (справа N 1522/16059/12). Разом з тим у вказаному позові останнім визнавався факт того, що спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично прийняв його брат ОСОБА_6 , так як був зареєстрований та мешкав у вказаній квартирі.
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть місце проживання ОСОБА_4 вказано АДРЕСА_3 . 
Отже, наявними в матеріалах справи доказами спростовуються твердження ОСОБА_1 про те, що його батько ОСОБА_4 проживав разом зі своєю матір`ю та братом ОСОБА_6 з грудня 2008 року до часу своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову у вказаній частині. Після смерті матері ОСОБА_4 спадщину не прийняв.
Твердження апелянта про те, що поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проведені за рахунок ОСОБА_4 , який також помер в спірній квартирі, не підтвердженні належними та допустимими доказами. Крім того, факт поховання не є ознакою прийняття спадщини у встановленому порядку.
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду про те, що ОСОБА_6 фактично прийняв у спадщину спірну квартиру після смерті ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований та постійно мешкав у вказаній квартирі з січня 2000 року та станом на час смерті спадкодавця.
ОСОБА_6 за життя не оформлено свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, отже, з урахуванням вимог ст. ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги за законом спадкоємця ОСОБА_6 та враховуючи, що її право на спадкове майно (спірну квартиру) оспорюється, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову в частині визнання права власності на спадкове майно.
З урахуванням викладеного, вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Доводи апелянта про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня реєстрація народження ОСОБА_7 в Україні на вірність висновків в рішенні суду першої інстанції не впливають, так як проведення вказаних дій не є необхідним, що підтверджується листом Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області від 17.10.2018 N Л-1671-081/11-а.
Наявний в матеріалах справи Апостиль та його офіційний переклад є належними доказами, що підтверджують дійсність свідоцтва про народження ОСОБА_7 від 19.12.2003 за НОМЕР_1 , яке апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота Барбара А.Картер відповідно до вимог та умов Гаазької Конвенції від 05.10.61. Дійсність вказаного свідоцтва сторонами не спростована. 
Окрім того, батьківство ОСОБА_6 відносно доньки ОСОБА_7 не спростовано апелянтом.
Твердження про те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 . ОСОБА_3 виїхала на проживання до США, де і народила доньку, через 2,5 та впродовж періоду з дати розірвання шлюбу до народження ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не виїжджав за кордони держави не можуть бути підставою невизнання батьківства останнього, оскільки неоспорення батьківства ОСОБА_6 у встановленому порядку не надає підстав вважати представлені документи недійсними. У цій справі такі вимоги не заявлялися. 
Крім того, матеріали справи містять нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 19.12.2006 про надання батьками дитини ОСОБА_2 дозволу на тимчасову поїздку за кордон до Єгипту, а також завірені копії записів у реєстрі дій щодо засвідчення справжності підписів, а також спільні фото ОСОБА_6 з ОСОБА_3 та дитиною, довідку Одеського дошкільного закладу «Ясла-садок» про участь батьків у вихованні дитини, що свідчить про визнання ОСОБА_6 за життя себе батьком дитини. 
Не можуть бути підставою скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_3 не відповідає вимогам закону, оскільки вона подана протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, що має правове значення і не містить ознак, які б спростували факт подання її саме останньою в інтересах дитини.
Крім того, відповідно до ч.4ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою – четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції N 2) [ВП], § 41).
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 21.02.2022.

Головуючий: 

       Судді: