ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24874/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собківа Я.М.

При секретарі:                              Шепель О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) вернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про:
визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні ВП №63109557, винесеної 22 вересня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського Андрія Вікторовича про стягнення виконавчого збору в сумі 197 953,30 дол. США;
визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні ВП №63109557, винесеної 30 вересня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського Андрія Вікторовича про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у ТОВ "Телекомпанія "Україна" здійснювати відрахування з доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 197 953,30 дол. США та 1457,76 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки суми, які зазначені в них до стягнення, визначені в доларах США, хоча згідно із Конституцією України платіжною одиницею в Україні є гривня. Поряд з цим, позивач звертає увагу, що законодавством не визначений порядок стягнення виконавчого збору в іноземній валюті та перерахунку його в гривні, бо саме в гривнях відкриті рахунки Державного бюджету в Державній казначейській службі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що 19 березня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 534 122, 12 грн. Позивачем доказів стягнення вказаної суми виконавчого збору в порядку, встановленому Законом № 606-ХІV, під час розгляду даної справи надано не було, тому, на переконання суду, прийняття 22 вересня 2020 року в межах виконавчого провадження № 32768306 державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не може свідчити про подвійне стягнення з боржника виконавчого збору.
Також суд вказав, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Таким чином, зазначення в оскаржуваній постанові державним виконавцем суми до стягнення у іноземній валюті є законним, обґрунтованим та таким, що вчинено в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги, посилаючись при цьому на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2009 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь АКБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, враховуючи штрафні санкції, всього в сумі 1 979 533, 00 дол. США, що за курсом НБУ на день розрахунку еквівалентно 15 339 401,22 грн., видано два виконавчі лист від 06 липня 2011 року № 2-4784/09, в одному - боржником визначена ОСОБА_2 , в іншому - ОСОБА_1 .
На підставі даних виконавчих листів старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 28 травня 2012 року Гречухом О.Я. було відкрито два виконавчих провадження № 32768306 та №32768340 згідно норм Закону України «Про виконавче провадження».
Також старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. 19 березня 2013 року було винесено дві постанови про стягнення з боржника виконавчого збору - у виконавчому провадженні №32768340 - стягнуто з боржника ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні №32768306 - з ОСОБА_1 . Тобто, тим самим були розпочаті виконавчі дії по солідарному стягненню виконавчого збору з подружжя ОСОБА_1 .
22 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським А.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №32768306, не врахувавши, що в даному провадженні така постанова вже є, постанову про закінчення виконавчого провадження №32768306.
Отже, внаслідок неправомірних дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським А.В., який виніс постанову від 22 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №63109557 на суму 197 953,30 доларів США, що у еквіваленті не відповідає 1 534 122,13 гривень.
Своїми неправомірними діями державний виконавець фактично проігнорував наявність саме солідарного стягнення боргу за рішенням суду з подружжя ОСОБА_1 , а відповідно - і солідарного стягнення виконавчого збору з подружжя ОСОБА_1 . Тобто, на даний час виконавцем фактично порушено порядок стягнення виконавчого збору солідарно. 
Крім того, порушено вимоги пункту 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-УІІІ, оскільки у виконавчому провадженні №32768306 наявні дві постанови про стягнення виконавчого збору з різними сумами.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 07 грудня 2021 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року; для розгляду вказаної апеляційної скарги ухвалено перейти з письмового провадження у відкрите судове засідання; визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2009 року по справі № 2-4784/09 стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь АКБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, враховуючи штрафні санкції, всього в сумі 1 979 533, 00 дол. США, що за курсом НБУ на день розрахунку еквівалентно 15 339 401, 22 грн.
На виконання вказаного рішення Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 06 липня 2011 року № 2-4784/09.
На підставі даного виконавчого листа старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 28 травня 2012 року відкрито виконавче провадження № 32768306 згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону 606-XIV на момент вчинення виконавчих дій). 
В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 19 березня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про стягнення з боржника виконавчого збору; складено акт опису й арешту майна проведено опис від 22 серпня 2013 року; постанови від 19 січня 2015 року та від 26 жовтня 2016 року про призначення експерта, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; постанову від 04 грудня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження, а саме з АКБ "Правекс-Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" (01010, м.Київ,вул. Московська,32/2, код ЄДРПОУ 38904296); постанову від 10 січня 2018 року про передачу майна стягувачу (ТОВ "Фінансова компанія "Авістар"). 
В подальшому, відповідно до п. 4 розділу І Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/2 (у зв`язку з тим, що сума боргу за виконавчим документом становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквіваленту суму в іноземній валюті) постановою від 20 липня 2018 року виконавче провадження № 32768306 передано до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та прийнято постановою від 16 серпня 2018 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Виконавче провадження №32768340, де боржником визначена ОСОБА_2 , було залишене на виконанні в Державній виконавчій службі України.
21 вересня 2020 року до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява від представника ОСОБА_4 про те, що згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2020 у справі №757/15362/20-ц замінено стягувана Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" на його правонаступника ОСОБА_4 . Крім того, повідомлено про те, що всі зобов`язання за Договорами про відкриття кредитної лінії від 26 червня 2006 року № 5-084/06Ф, від 21 лютого 2008 року № 1-005/08Ф, від 07 вересня 2006 року № 5-108/16Ф, від 28 лютого 2006 року № 5-007/06Ф ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 , як стягувачем - виконано. Жодних фінансових чи майнових претензій до ОСОБА_1 стягувач немає.
22 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, керуючись абз.1 ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
Також, 22 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
Постанови про стягнення виконавчого збору ВП №32768306 від 22 вересня 2020 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №32768306 від 22 вересня 2020 року виведено в окреме провадження, та виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Так, 22 вересня 2020 року державним виконавцем, керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63109557 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №32768306 від вересня 2020 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
22 вересня 2020 року виконавцем, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №63109557.
24 червня 2020 року державним виконавцем, керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63109634 щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №32768306 від 22 вересня 2020 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
22 вересня 2020 року державним виконавцем, керуючись ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, а саме: ВП №63109557, №63109634 в ЗВП №63110718.
30 вересня 2020 року державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні №63110718, керуючись ст.ст.68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №63109557
Вважаючи винесені державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України "Про виконавче провадження".
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а Закон №606-ХІV, у свою чергу, втратив чинність (крім статті четвертої, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом 1404-VIII).
Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз наведеної норми свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Втім, оскаржуване рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем прийняте на підставі Закону № 1404-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що після набрання чинності цього Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідачем оскаржувані постанови винесено 22 вересня 2020 року та 30 вересня 2020 року, тобто в період дії Закону №1404-VІІІ, а тому суд дійшов висновку, що державний виконавець, приймаючи дані постанови, повинен вчиняти такі дії відповідно до Закону № 1404-VІІІ.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Стаття 27 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч. 5 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Тобто, норми Закону № 1404-VIII не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у відсоткову залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
Як зазначалося вище, 22 вересня 2020 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 32768306. Одночасно з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження № 32768306, державним виконавцем, на підставі ч. 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ прийнято постанову про стягнення з боржників виконавчого збору у розмірі 197 953, 30 доларів США та 182, 00 грн.
Разом з тим, 19 березня 2013 року старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. вже було винесено дві постанови про стягнення з боржника виконавчого збору - у виконавчому провадженні №32768340 - стягнуто кошти з боржника ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні №32768306 - з ОСОБА_1 .
Тобто, в даному випадку постанови про стягнення виконавчого збору були прийняті у 2013 році, тобто в період дії Закону № 606-ХІV.
Частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно ч.1 статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Приписами ч.1 статті 28 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. 
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. 
Відповідно до ч.3, 4 вказаної статті 28 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. 
Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. 
Відповідно до п.п. 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження), розробленої відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.
У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається (3.7.4 Інструкції).
Таким чином, невиконання боржником у встановлений строк виконавчого документу в добровільному порядку було підставою для примусового виконання такого документу, що, в свою чергу, тягло за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження, як це передбачено вимогами Закону № 1404-VIII. Відповідно, наведене правове регулювання питання стягнення виконавчого збору, що визначене нормами Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII, є аналогічними, за винятком питань визначення ставок виконавчого збору та відсутності у Законі № 1404-VIII положень щодо добровільного виконання.
Зміст наведених вище норм Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто.
В даному випадку виконавче провадження відкрито до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII. Проте, і питання про розмір виконавчого збору також було вирішено державними виконавцем до набрання ним чинності та, зокрема, до передачі до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві згідно постанови від 20 липня 2018 року виконавчого провадження №32768306.
Разом з тим, відповідачем не було наведено пояснень, а судом першої інстанції не було з`ясовано, на якій підставі 22 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським А.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №32768306, не дивлячись на те, що в даному провадженні така постанова вже є.
Натомість, судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем доказів стягнення суми виконавчого збору у розмірі 1 534   122, 12 грн. за постановою від 19 березня 2013 року ВП № 32768306, в порядку, встановленому Законом № 606-ХІV, під час розгляду даної справи надано не було. Тому, за вказаних обставин, прийняття 22 вересня 2020 року в межах виконавчого провадження № 32768306 державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не може свідчити про подвійне стягнення з боржника виконавчого збору.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та зазначає, що постанова від 19 березня 2013 року ВП № 32768306 про стягнення виконавчого збору наразі є чинною, в судовому порядку не скасовувалась та підлягає виконанню. Невчинення виконавчою службою жодних дій щодо її реалізації не є підставою для повторного винесення боржнику постанови про стягнення виконавчого збору.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що 22 вересня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 197 953,30 дол. США та 182,00 грн. в рамках виконавчого провадження № 32768306 було прийнято протиправно та безпідставно, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
Щодо постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 вересня 2020 року № 63109557, то оскільки вона є похідною від постанови про стягнення виконавчого збору від 19 березня 2013 року № 32768306, то суд також вважає за необхідне скасувати її.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у виконавчому провадженні ВП №63109557, винесену 22 вересня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем про стягнення виконавчого збору в сумі 197 953,30 дол. США.
Визнати протиправною та скасувати постанову у виконавчому провадженні ВП №63109557, винесену 30 вересня 2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у ТОВ "Телекомпанія "Україна", на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 197 953,30 дол. США та 1457,76 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків