ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21821/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 січня 2022 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 13.06.2020 року;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 19.06.2020 року.
В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії за віком, протиправно не було включено періоди роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002. 
Натомість, відповідач вказував на те, що до страхового стажу позивача не було враховано період роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002, оскільки на печатці  якою завірений запис про звільнення відсутній код ЄДРПОУ організації.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 р. позов   задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002  (записи №17-№18 трудової книжки) при розгляді заяви про призначення  пенсії за віком.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.06.2020 № 262140003471 «Про пенсійне забезпечення          гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути по суті питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви від 19.06.2020, врахувавши періоди роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002  (записи №17-№18 трудової книжки), з урахуванням висновків суду у даній справі.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 18.01.2022.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач 19 червня 2020 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 03.07.2020 № 2600-0314-8/89073, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутність необхідного страхового стажу (27 років), та зазначило, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002, оскільки на печатці якою завірений запис про звільнення відсутній код ЄДРПОУ організації.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, а свої права та охоронювані інтереси порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на час роботи позивача в  ТОВ «Неаполь», законодавцем не ставились вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства, а відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, наявність коду ЄДРПОУ на печатці підприємства на записах про прийняття на роботу та звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, адже для призначення пенсії, позивачу недостатньо визначеного законодавством стажу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно норм ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються    законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Тож, з наведеного слідує, що призначення позивачу пенсії, є наявність двох складових: досягнення визначеного віку та наявність відповідного страхового стажу.
Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії слугувала відсутність страхового стажу, передбаченого    статтею 26 Закону № 1058-IV, не було враховано до загального страхового стажу періоди роботи з 25.04.1992 по 27.02.2002 (робота на ТОВ «Неаполь»), оскільки записи про цей стаж у трудовій книжці пенсійний орган не вважає достовірними через відсутність коду ЄДРПОУ підприємства на печатці, якою засвідчено підпис посадової особи, яка внесла запис у трудову книжку про звільнення.
Слід врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 1994 року    № 276 було затверджене Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності (далі - Положення № 276), яким вперше встановлено вимогу щодо зазначення номеру, що присвоюється суб`єкту господарювання під час його державної реєстрації. Так, у відповідності до абз. 3 п. 11 Положення № 276, на печатках і штампах повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.        
У зв`язку з прийняттям вказаного Положення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 липня 1994 року № 379 були внесені зміни до Інструкції № 643. Зокрема,         п. 4.2 вказаної інстанції було доповнено новим абзацом, який передбачав, що на печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію.
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначені нормативно-правові акти не передбачали визнання недійсними раніше виданих печаток та не встановлювали для суб`єктів підприємницької діяльності обов`язку здійснити заміну печатки у зв`язку із встановленням новим вимог до її оформлення.
З 01 січня 2004 року набув чинності    Господарський кодекс України, відповідно до ч. 7 ст. 58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.
Положеннями п. 4 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України було установлено, щ Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями
Отже, фактично на час роботи позивача в ТОВ «Неаполь», законодавцем не ставились вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства, при цьому, ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Порядком № 637, не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком. Встановлення такого критерію відповідачем у даному випадку не обумовлено жодним нормативно-правовим актом, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що пенсійний орган діяв поза межами правового регулювання, що суперечить ст. 19 Конституції України.
При цьому, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу. Однак, відповідальність за ведення трудової книжки покладається саме на підприємство, тож, відсутність коду ЄДРПОУ на печатці підприємства на записах про прийняття на роботу та звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача та, як наслідок, позбавлення позивача права на отримання пенсії. 
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії з моменту призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави, наведені відповідачем в оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими та правильно відхилені судом першої інстанції під час розгляду даного спору, тож, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обґрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко