КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №759/15034/19                                            Головуючий у 1 інстанції: Кириленко Т.В.
провадження №22-ц/824/3108/2022                                      Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 лютого 2022 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М., 
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни про визнання незаконною та скасування постанови, заінтересована особа - ОСОБА_2 , -
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 13 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження серії ВП №59308976 про примусове виконання виконавчого листа.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у задоволенні скарги було відмовлено. У подальшому постановою Київського апеляційного суду вказану ухвалу було скасовано, а скаргу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг та судові витрати у розмірі 1 924 024 грн. 57 коп.
На підставі даного рішення, 15 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі №2-136/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 зазначеного боргу та судових витрат.
17 червня 2010 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-136 від 15 червня 2010 року.
21 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що до відділу надійшла ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого листа №2-136/2010 від 15 червня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.
Проте, ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
07 червня 2019 року до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа у справі №2-136/2010.
13 червня 2019 року головним державним виконавцем виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №59308976 про примусове виконання виконавчого листа №2-136/2010 від 15 червня 2010 року.
ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з пропуском встановленого законодавством строку, проте ухвалою Святошинського районного суду м. Києва йому поновлено процесуальні строки на звернення до суду зі скаргою на державного виконавця.
У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що постанова державного виконавця від 13 червня 2019 року суперечить вимогам закону, з огляду на те, що стягувач звернувся із заявою про примусове виконання рішення поза межами строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначеного ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року).
Ухвало Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким скаргу задовольнити.
Скаргу обґрунтовує тим, що в Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-711цс15 міститься правовий висновок про те, що поширення дії норм вказаного закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.
Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону і не може бути змінено судом.
Вказує, що суд має право лише поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку (стаття 371 ЦПК України).
Зауважує, що виконавчий лист №2-136/2010 був пред`явлений стягувачем до виконання 07 червня 2019 року шляхом направлення заяви до Святошинського районного відділу Державної виконаної служби, «Про прийняття до виконання виконавчого листа №2-136/2010 від 15 червня 2010 року», тобто був пред`явлений до примусового виконання з пропуском строків, встановлених ст.12 Закону України №2677-УІ від 04.11.2010 року «Про виконавче провадження», тому відповідно до ч.1 ст.24, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення якого закінчився, про що винести відповідну постанову.
У зв`язку з вищенаведеним вважає, що оскаржуване судове рішення було ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, при прийнятті рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та не була врахована позиція Верховного суду України, викладена у Постанові від 20.01.2016 року у справі №6-711цс15.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання у межах встановленого Законом України «Про виконавче провадження» (як в редакції, чинній на час ухвалення рішення, так і в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) трирічного строку.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Так, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2010 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг та судові витрати у розмірі 1 924 024 грн. 57 коп.
На підставі даного рішення 15 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі №2-136/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 зазначеного боргу та судових витрат.
17 червня 2010 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-136 від 15 червня 2010 року.
За ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року, чинній на час ухвалення рішення Апеляційним судом міста Києва від 19.05.2010 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші документи - протягом трьох років.
Відповідно до п.4 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» №2677-VІ від 4.11.2010 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.
Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що до відділу надійшла ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого листа №2-136/2010 від 15 червня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.
Проте, ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
07 червня 2019 року до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа у справі №2-136/2010.
Відповідно до положень ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч.ч.3, 5 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав. Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
13 червня 2019 року головним державним виконавцем виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №59308976 про примусове виконання виконавчого листа №2-136/2010 від 15 червня 2010 року.
За ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Для виконання судового рішення цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили.
Як вбачається з приписів п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості доводів скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №59308676 від 13.06.2019 року на підставі виконавчого листа №2-136/2010, який державним виконавцем правомірно прийнято до виконання, оскільки стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання у межах встановленого Законом України «Про виконавче провадження» (як в редакції, чинній на час ухвалення рішення, так і в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) трирічного строку.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1  та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий:  

Судді: