Справа № 302/1411/19

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

22.02.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Белли В. М.,

                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2020 року,

ОСОБА_1 ,  місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце  проживання: АДРЕСА_2 ,  офіційно не працевлаштованого,  громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон  серії НОМЕР_1 виданий 01.11.2018 (орган, що видав 4641),  

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, ч. 4  130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення, з огляду на приписи ст.36 цього Кодексу, у межах санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП, у виді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять гривень) 40 коп судового збору. 

Згідно з постановою, 08.12.2019, о 03 год 00 хв,  ОСОБА_1 ,  керуючи автомобілем марки  "ВАЗ 21099", д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою  у с. Синевир, Міжгірського району,  навпроти  житлового будинку № 1263, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок  чого  з`їхав із проїзної частини дороги, допустивши наїзд на огорожу (паркан) цього будинку, внаслідок чого було завдано механічні пошкодження автомобілю та пошкоджено паркан дворогосподарства житлового будинку № 1263. Після здійснення  ДТП ОСОБА_1 на місці пригоди  вжив  алкоголь. Своїми діями ОСОБА_1   порушив приписи п. 2.10, п. 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Белла В.В. не оспорює фактичні обставини справи, однак з судовим рішенням не погоджується через порушення судом процесуального права. Зазначає, що працівники поліції порушили вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки на місці події не пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а відразу відвезли його в Міжгірську районну лікарню для освідування. Вказує і на те, що під час проведення медичного огляду лікарем йому не пропонувалось пройти освідчення шляхом дихання у технічний засіб, що визначає вміст алкоголю у повітрі, що видихається, а саме газоаналізатор, окрім того, лікарем не проводилось з ним жодних дій щодо визначення стану алкогольного сп`яніння за об`єктивними ознаками, що визначені методикою. У апелянта існують сумніви щодо тематичного удосконалення лікаря, який проводив огляд. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Белли В. М., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Апеляційний суд бере до уваги те, що вказані особи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явилися 22.02.2022, а також той факт, що розгляд справи уже неодноразово відкладався, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від ОСОБА_1 та його представника, адвоката Белли В.М., не надходило. У цьому контексті апеляційний суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», який у своєму рішенні чітко наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. 

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12. 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 130, ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у місцевому суді та перевірені на предмет належності, допустимості та достатності апеляційним судом. 

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №393269 убачається, що 08.12.2019, о 03 год 00 хв, волій ОСОБА_1 ,  керуючи автомобілем марки  "ВАЗ 21099", д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою  у с. Синевир, Міжгірського району,  навпроти  житлового будинку № 1263, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок  чого з`їхав з проїзної частини дороги, допустивши наїзд на огорожу (паркан) цього будинку, внаслідок чого було завдано механічні пошкодження автомобілю та пошкоджено паркан дворогосподарства житлового будинку № 1263. Після здійснення  ДТП ОСОБА_1 на місці пригоди  вжив  алкоголь. Своїми діями ОСОБА_1   порушив приписи п. 2.10, п. 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Своїм підписом у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, відомості щодо його особи внесені правильно, копію процесуального документу отримав. 

У письмових поясненнях ОСОБА_1 пояснив обставини скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що отримав стрес у результаті ДТП, відтак знайшов у автомобілі пляшку з горілкою, випив з неї половину спиртного (а. с. 3).

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 08.12.2019 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у КНП «Міжгірська РЛ» за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановив, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані (а. с. 4).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №216813, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 124 КУпАП (а. с. 15).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №716238 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 6).

Вказані у протоколі обставини підтверджуються схемою місця ДТП від 08.12.2019, з якої убачається, що ОСОБА_1 ознайомився з її змістом, про що свідчить його підпис (а. с. 16). 

У рапорті старший лейтенант поліції Легош І. І. зазначив, що водій ОСОБА_1 був скерований до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до медичного висновку, водій ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані.

З оскаржуваної постанови убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, у вчиненому розкаявся, при цьому зазначив, що через шоковий стан унаслідок ДТП випив півпляшки пива, яка знаходилась у салоні автомобіля.

Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, - зібрані згідно з вимогами КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Легош І. І. був упереджений при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки КНП «Міжгірська РЛ» ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаного документу, а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікарки у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли у межах наданих їм повноважень.

Доводи апеляційної скарги адвоката Белли В. М. про незаконність постанови місцевого суду апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним нижче.

Приписами ч.4 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Оцінивши зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП є доведеною, оскільки сукупність належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів свідчить про те, що водій ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після вчинення ДТП. Факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 підтвердив у своїх письмових поясненнях та під час розгляду справи у суді першої інстанції, відтак перебування водія ОСОБА_1 у нетверезому стані підтверджується медичним висновком, зробленим лікаркою ОСОБА_2 за результатами огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я. Тому будь-які твердження про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП апеляційний суд визнає недоцільними і такими, що спростовуються вищевикладеними доказами. 

Доводи апелянта про те, що працівники поліції порушили вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки на місці події водію ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, а відразу відвезли його в Міжгірську районну лікарню для освідування, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке. 

Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура огляду встановлюється такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі – Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція). 

Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. З матеріалів справи убачається, що на момент спілкування з водієм після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди у поліцейських були сумніви щодо перебування водія у тверезому стані. Відтак, відповідно до Порядку та Інструкції, ОСОБА_1 було направлено на огляд для визначення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я. Отже, на переконання апеляційного суду, працівники поліції діяли виключно у межах своїх повноважень, відповідно до Інструкції та згідно з Порядком, дотримуючись приписів ст. 266 КУпАП. 

Окрім того, апеляційним судом не встановлено жодних порушень порядку проведення процедури медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 лікарем КНП «Міжгірська РЛ». Також не виникає жодних сумнівів у достовірності результатів огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я. Так, досліджений апеляційним судом медичний висновок, яким зокрема підтверджується перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані, свідчить про те, що з результатами огляду водій ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис у документі. Окрім того, суд бере до уваги і те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та при проведенні медичного огляду у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 жодних заперечень та зауважень не висловлював. Тому, його доводи про те, що поліцейськими та лікарем були допущені порушення при направленні його на огляд та безпосередньо при проведенні освідування - з огляду на вищевказане, апеляційний суд відхиляє. 

Доводи апелянта про те, що існують сумніви у тому чи проходила лікарка ОСОБА_2 тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, апеляційний суд не бере до уваги з таких підстав. 

Формою висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який міститься в Додатку 5 до Інструкції чітко визначено, що відомості про тематичне удосконалення лікаря, який проводить огляд, вказувати не передбачено.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у скоєнні передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. 

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Беллою В. М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу – без задоволення. 

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, в тому числі й про виклик свідків, стороною захисту не заявлялось; ОСОБА_1 та його представник, адвокат Белла М. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Белла В. М. в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН