КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 756/7219/21                                            Головуючий у суді першої інстанції - Тиха О.О.
Номер провадження № 22-ц/824/3749/2022                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Півтораком Тарасом Олеговичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» - Ременюк Т.О. звернулась до суду з даним позовом, який мотивувало тим, що 15 червня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»).
Вказано, що відповідно до умов вищевказаного договору позивач зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну пластикову картку MC Debit World строком дії 3 роки з моменту її випуску та встановити кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн, а відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, відкривши відповідачеві картковий рахунок №  НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку MC Debit World строком дії 3 роки з моменту її випуску, встановивши кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн.
Однак, ОСОБА_1 в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23 березня 2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 154 095,22 грн, яка складається з: 81 904,68 грн - заборгованість за тілом кредиту; 66 984,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 473,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 4 732,96 грн - неустойка.
Враховуючи вищевикладене представник АТ «Альфа-Банк» - Ременюк Т.О. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 154 095,22 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Альфа-Банк» - Півторак Т.О. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що матеріали справи підтверджено те, що відповідач по справі була ознайомлена з умовами кредитування. Апелянт посилається на те, що з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 позичальника ОСОБА_1 , яка додається до апеляційної скарги, вбачається, що 15 червня 2018 року банком було здійснено транзрахунок - видача кредиту шляхом перерахування коштів у розмірі 110 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 . 
На думку апелянта, встановлені обставини справи свідчать про те, що АТ «Альфа-Банк» було виконано умови угоди про надання кредиту шляхом перерахування коштів в загальній сумі 110 000 грн на рахунок, визначений сторонами в договорі. Зважаючи на вищевикладене, а саме на надання виписки по особовому рахунку №  НОМЕР_1 , суд має можливість встановити наявність заборгованості ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, представник АТ «Альфа-Банк» - Півторак Т.О. просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку №   НОМЕР_1 , доказів отримання відповідачем платіжної картки, а також виписки по даному рахунку, що позбавляє суд можливості встановити наявність або відсутність заборгованості, дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримувала ОСОБА_1 кредитну картку та строк її дії, чи користувалася кредитними коштами, якщо користувалася, то в якому розмірі, чи здійснювала повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснювала, то в якому розмірі, за який період здійснювалось нарахування відсотків, тощо.
Судом також було зазначено, що оскільки позивачем не надано виписку з карткового рахунку, суд позбавлений можливості встановити на яку суму та за який період здійснювалось нарахування відповідних сум неустойки.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».
У вказаній заяві містяться особисті анкетні дані відповідача та прохання відкрити поточний рахунок на його ім`я у гривні/доларах США/євро, а також повідомлення про підтвердження акцепту публічної пропозиції та укладення договору з АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (а.с.10).
15 червня 2018 року ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії - 200 000 грн; процентна ставка фіксована - 26% (а.с.8). 
Між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування банком пропозиції ОСОБА_1 на укладення вказаної угоди.
Умовами вищевказаного договору передбачено, що позивач зобов`язується відкрити відповідачеві картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну пластикову картку MC Debit WORLD строком дії 3 роки з моменту її випуску.
Згідно умов Договору відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені договором.
На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав: копію Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» від 15 червня 2018 року; Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 червня 2018 року; Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; Акцепт про укладання договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 15 червня 2018 року; Договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630951239.111 від 15 червня 2018 року; Угода на використання власноручного підпису клієнта; Договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 15 червня 2018 року; Договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630951239.111 від 15 червня 2018 року; Публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб; Паспорт споживчого кредиту від 15 червня 2018 року та Розрахунок заборгованості за кредитом станом на 23 березня 2021 року (а.с.7-24).
З наданих матеріалів вбачається, що 15 червня 2018 року відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено: тип кредиту - кредитування рахунку; розмір процентної ставки за користування кредитом - 26%; тип процентної ставки - фіксована; порядок повернення кредиту, реальна процентна ставка (а.с.9 зворотній бік).
Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором, укладеним АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 за період з 15 червня 2018 року по 15 березня 2021 року, відповідно до якого станом на 23 березня 2021 року заборгованість відповідача становить 154 095,22 грн, яка складається з: 81 904,68 грн - заборгованість за тілом кредиту; 66 984,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 473,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 4 732,96 грн - неустойка (а.с.7).
Суд встановив, що публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб, розміщена на офіційному сайті АТ «Альфа-Банк» - https://alfabank.ua/ (далі - публічна пропозиція).
Відповідно до пункту 2.3. публічної пропозиції договір вважається укладеним після отримання банком від клієнта письмової анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції банку.
Згідно з пунктом 4.2.7. розділу 4 публічної пропозиції клієнт зобов`язався вчасно розміщувати на поточному рахунку/рахунку кошти, достатні для здійснення всіх необхідних платежів по поточному рахунку/рахунку, в тому числі і пов`язаних з виконанням умов даного договору.
Відповідно до пунктів 4.2.9.1. - 4.2.9.3 розділу 4 клієнт зобов`язується сплачувати нараховані проценти за несанкціонованою кредитною заборгованістю, що виникла в поточному календарному місяці в останній робочий день поточного календарного місяця. Підписанням цього договору, держатель доручає банку здійснювати договірне списання суми нарахованих процентів за несанкціонованою кредитною заборгованістю з рахунку в будь-який робочий день банку, що слідує за днем призначеним для сплати процентів за несанкціонованою кредитною заборгованістю визначеним цим пунктом. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню. Сплачувати заборгованість за сумою основного боргу несанкціонованої кредитної заборгованості, що обліковується банком на останній робочий день поточного календарного місяця, не пізніше строку, зазначеного у відповідному додатку до цього договору, що визначає умови користування продуктами банку. Сума заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю, що не повернена у зазначений строк, вважається банком простроченою заборгованістю. У разі прострочення строку погашення заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю, зазначеним в пункті 4.2.9.2. договору, банк зупиняє нарахування відсотків за несанкціонованою кредитною заборгованістю на таку прострочену суму та починає нараховувати пеню на суму простроченої несанкціонованої кредитної заборгованості у розмірі, що зазначений в Тарифах до договору, яку держатель зобов`язаний сплатити банку. В день сплати держателем простроченої заборгованості за несанкціонованою кредитною заборгованістю в повному обсязі, банк припиняє нарахування пені.
Як свідчать матеріали справи, позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надававши позичальнику обумовлену суму кредиту на погоджені з ним цілі, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, обов`язкові платежі в рахунок погашення кредиту та процентів своєчасно не вносив, останній платіж за кредитом не повністю внесено відповідачем в період з 15 серпня 2020 року по 14 вересня 2020 року, внаслідок чого станом на 23 березня 2021 року утворилась заборгованість на загальну суму 154 095,22 грн, з яких: 81 904,68 грн - заборгованість за тілом кредиту; 66 984,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 473,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 4 732,96 грн - неустойка, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.7).
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
Колегія суддів виходить з презумпції правомірності та чинності правочину у формі акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 червня 2018 року, підписаної ОСОБА_1 , яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
Умовами для укладання такої угоди визначено тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії - 200 000 грн, а відповідно до підписаного ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту сума кредиту - 110 000 грн, процентна ставка - 26 % річних, тип ставки - фіксована, строк дії картки - 3 роки з моменту випуску.
Передбачено, що угода набуває чинності з моменту підписання банком акцепту та надання суми кредиту та діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань перед банком та закриття рахунку.
Своїм підписом у оферті ОСОБА_1 підтвердила, що отримала акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 червня 2018 року.
Таким чином, вказані вище обставини свідчать, що з моменту підписання банком отриманого відповідачем акцепту, угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15 червня 2018 року набула чинності,  ОСОБА_1 погодилась з визначеними у оферті умовами кредитування та з умовами, визначеними в паспорті споживчого кредиту, який також було підписано ОСОБА_1 , чим спростовуються посилання апеляційної скарги на відсутність між сторонами договірних правовідносин.
Вимога про визнання такого правочину недійсним стороною не пред`являлася, суд такі вимоги не вирішував, ОСОБА_1 не посилався на обставини нікчемності договору й суд першої інстанції їх не встановлював, а отже, умови кредитного договору підлягають застосуванню під час вирішення цієї справи і право вимоги банку до позичальника за кредитним договором про повернення сум боргу, яке виникло у нього на підставі чинного правочину, презюмується.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також факт акцептованого правочину, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.
Оскільки ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення основної суми кредиту та процентів з неустойкою за користування в судовому порядку.
Доводи ОСОБА_1 , які остання виклала у відзиві на позовну заяву щодо того, що банком не було надано первинних документів, зокрема виписок по рахунку ОСОБА_1 як підстава щодо не доведення факту отримання нею коштів, то останні не можуть вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2018 року відповідач за власної ініціативи звернулась до банку із анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, в цей же день відповідач підписала оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та отримала на її підставі в кредит грошові кошти, а в подальшому відповідач частково погашала заборгованість до 14 вересня 2020 року включно, сплачуючи кошти на рахунок кредитора.
Матеріалами справи не спростовують факт отримання ОСОБА_1 кредиту за наведеним вище договором.
У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).
Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Крім того, подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечує факт отримання нею грошових коштів, а також нею не було спростовано надані банком документи й розрахунок заборгованості, як і не надано свого розрахунку заборгованості.
Колегія суддів вважає, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише бухгалтерськими документами, а й сукупністю інших доказів, зокрема: заявою про акцепт публічної пропозиції на укладання кредитного договору, кредитним договором з додатками до нього, розрахунком заборгованості, діями самого позичальника по внесенні коштів на визначений рахунок тощо.
При цьому у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості в розумінні положень статті 77 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Застосування норм права, оцінка доказів є саме прерогативою суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18).
Колегія суддів вважає, що обставини наявності між сторонами правовідносин із кредитування і заборгованості відповідача доведено сукупністю документів, які наявні в матеріалах справи та яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
Представником АТ «Альфа-Банк» - Півтораком Т.О. до апеляційної скарги було додано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 18 червня 2018 року по 15 листопада 2021 року (а.с.83-90). 
Однак, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
  Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 18 червня 2018 року по 15 листопада 2021 року, не може бути врахована апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки за подачу позовної заяви АТ «Альфа-Банк» сплатило судовий збір у розмірі 2 311,42 грн, а за подачу апеляційної скарги - 3 467,14 грн, що разом становить 5 778,56 грн, то суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану представником Півтораком Тарасом Олеговичем, задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714, 03150 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість у розмірі 154 095,22 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714, 03150 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) судові витрати у розмірі 5 778,56 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
_______________                ________________                 ______________
            М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська                     В.О.Фінагеєв