Ухвала
 
16 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 754/17138/17
провадження № 61-19150ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 18 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Хрещатик» Славкіної М. А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Олена Володимирівна, Київська міська державна адміністрація, про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування жилим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 
право власності на 31, 575 процентів квартири 
АДРЕСА_1 .
 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 68, 425 процентів квартири 
АДРЕСА_1 .
 
Встановлено порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою 
АДРЕСА_1 , виділено у користування ОСОБА_2 кімнату площею 12, 2 кв. м; ОСОБА_1 - дві кімнати площею 17, 3 кв. м та 17, 1 кв. м. Місця загального користування залишено у спільному користуванні співвласників.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ рухомого майна подружжя відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та 
ОСОБА_1 квартиру 
АДРЕСА_1 , а також рухоме майно: ліжко двоспальне с матрацом «Венето» - 1 шт., вартістю 6 880,00 грн; тумбу приліжкову - 2 шт., загальною вартістю 1 000,00 грн; шафу-купе «Стерх» бежеву - 1 шт., вартістю 8 500,00 грн; люстру - 1 шт., вартістю 1 800,00 грн; телевізор Samsung PS42C433A4WX - 1 шт., вартістю 7 400,00 грн; підставку під телевізор - 1 шт., вартістю 250,00 грн; ноутбук Toshiba - 1 шт., вартістю 2 900,00 грн; диван розкладний - 2 шт., загальною вартістю 
3 760,00 грн; ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами - 1 шт., вартістю 
5 500,00 грн; шафа-купе «Стерх» коричнева - 1 шт., вартістю 8 500,00 грн; стіл дитячий з тумбою - 2 шт., загальною вартістю 2 520,00 грн; крісло - 2 шт., загальною вартістю 620,00 грн; люстри - 2 шт. загальною вартістю 3 600,00 грн; телевізор PHILIPS 19РFL3403/10 - 1 шт., вартістю 1 600,00 грн; велотренажер Sportop - 1 шт., вартістю 5 500,00 грн; ноутбук Lenovo g580 - 1 шт., вартістю 4 700,00 грн.
 
Виділено в порядку поділу спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 : 1/2 частку квартири 
АДРЕСА_1 , а також рухоме майно: ліжко двоспальне з матрацом «Венето» - 1 шт., вартістю 6 880,00 грн; тумбу приліжкову - 2 шт., загальною вартістю 1 000,00 грн; шафа-купе «Стерх» бежева - 1 шт., вартістю 
8 500,00 грн; люстру - 1 шт., вартістю 1 800,00 грн.; телевізор Samsung PS42C433A4WX - 1 шт., вартістю 7 400,00 грн; підставку під телевізор - 1 шт., вартістю 250,00 грн; ноутбук Toshiba - 1 шт., вартістю 2 900,00 грн, а всього на загальну суму 28 730,00 грн.
 
Виділено у власність ОСОБА_1 : 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а також рухоме майно: диван розкладний - 2 шт., загальною вартістю 3 760,00 грн; ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами - 1 шт., вартістю 5 500,00 грн; шафа-купе «Стерх» коричневий - 1 шт., вартістю 8 500,00 грн; стіл дитячій з тумбою - 2 шт., загальною вартістю 
2 520,00 грн; крісло - 2 шт., загальною вартістю 620,00 грн; люстри - 2 шт., загальною вартість 3 600,00 грн; телевізор PHILIPS 19РFL3403/10 - 1 шт., вартістю 1 600,00 грн; велотренажер Sportop - 1 шт., вартістю 5 500,00 грн; ноутбук Lenovo g580 - 1 шт., вартістю 4 700,00 грн, а всього на загальну суму 
36 300 грн.
 
У задоволені позову в іншій частині відмовлено.
 
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 18 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складено 20 жовтня 2021 року, а тому останнім днем на її касаційне оскарження було 19 листопада 2021 року, касаційна скарга згідно з відомостями відбитку поштового штемпеля на описі вкладеного у конверт, подана 24 листопада 2021 року. 
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно звернутися до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини для поновлення строку та надати докази на їх підтвердження.
 
У порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі належно не обґрунтовано підстави на яких подається касаційна скарга.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
 
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
 
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
 
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
 
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
 
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
 
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
 
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Деснянського районного суду 
м. Києва від 28 січня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 12 жовтня 2021 року заявник зазначає: 
 
1) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суди попереднії інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16-ц, від 13 травня 2019 року у справі 
№ 638/1962/17, від 09 січня 2021 року у справі № 367/7110/14.
 
2) пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
3) підпункти «а», «в» пункту 2 частин третьої статті 389 ЦПК України - касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.
 
Перевіривши наведені заявником підстави касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник має зазначити норму права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду та обґрунтувати в чому полягає її неправильне застосування судами попередніх інстанцій.
 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій, та щодо застосування конкретно якої відсутній висновок Верховного Суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню відповідно до підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки справа № 754/17138/17, не є малозначною. 
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення, відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, зокрема зазначити норму права, яку неправильно застосували суди попередніх інстанцій та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.
 
За змістом пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
За змістом частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання касаційної скарги у новій редакції із належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо звернення до Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        Г. І. Усик