ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 січня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/1704/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. 

при секретарі – Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від прокурора: Ейсмонт С.В.
від позивача: Десятова Н.А.
від відповідача: Лобанов Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі  
апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2021, суддя в І інстанції  Гут С.Ф., повний текст якого складено 01.11.2021 в м. Одесі
у справі №  916/1704/21
за позовом: керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" 
про стягнення 5 619 352,36 грн. 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі – Регіональне відділення) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" (далі – Товариство) про стягнення до Державного бюджету України  5  336 466,47 грн. заборгованості з орендної плати за період з 12.10.2018 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн. пені нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. в частині своєчасної сплати орендної плати за користування об`єктом оренди.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.10.2021 провадження у справі № 916/1704/21 в частині стягнення 3 629 348,11 грн. основного боргу закрито. У задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 1 707 118,36 грн. та нарахованої пені в сумі 282 885,89 грн. суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. припинив свою дію 01.11.2020, а отже, з цього часу відсутні правові підстави для нарахування орендної плати і виниклі спірні правовідносини переходять у сферу охоронних правовідносин, правове  регулювання яких здійснюється за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яке надає право орендодавцю вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за оренду речі за час прострочення, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, а не право нараховувати орендну плату у розмірі передбаченому договором, оскільки останній припинив свою дію.
З наявних в матеріалах справи платіжних доручень судом установлено, що після звернення прокурора до суду з цим з позовом відповідачем погашено заборгованість за оренду державного майна у розмірі 3  629 348,11 грн., з огляду на що господарський суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі про стягнення з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" заборгованості з орендної плати в розмірі 3  629 348,11 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині.  
Заступник керівника Одеської обласної прокуратури у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2021 в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги щодо стягнення нарахованої орендної плати в розмірі 1  707  118,36 грн. та пені в сумі 282    885,89 грн. – задовольнити.
Прокурор вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам п.п. 1, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 № 6 та ухвалено при невірному застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 3, 11, 509, 526, 546, 549, 611, 627 - 629, 785 ЦК України, ст. 193 ГК України, з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. ст. 86, 236 ГПК України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник керівника Одеської обласної прокуратури посилається на те, що відповідно до п. 2.4 договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ізмаїльський винзавод» від 15.11.2000 (зі змінами та доповненнями), укладеного між РВ ФДМУ та ПАТ «Ізмаїльський виноробний завод», Підприємство повертається орендодавцю згідно діючого законодавства на момент припинення договору оренди. Підприємство вважається повернутим орендодавцю (юридичній особі, вказаній орендодавцем) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Пунктом 3.11 договору передбачено, що при розірванні або припиненні договору оренди орендна плата сплачується орендарем до моменту підписання акту приймання-передачі (повернення) державного майна. Пунктом 3.7 договору встановлено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені за кожний день прострочки (включаючи день оплати).
На думку прокурора, зі змісту вищеперелічених норм матеріального права та умов договору оренди, узгоджених сторонами під час його підписання, вбачається, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщень орендодавцеві. Отже, відповідно до вимог чинного законодавства та умов вищевказаного договору оренди, основне зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного акту про повернення орендарем предмета договору оренди. За відсутності доказів повернення об`єкта оренди та сплати орендної плати за період з 01.11.2020, стягнення орендної плати за період фактичного користування орендованим майновим комплексом після закінчення терміну дії договору оренди, а також пені, нарахованої на суму заборгованості, що прямо не заборонено законом та визначено умовами договору, є правомірним. При цьому, неустойка, стягнення якої передбачено приписами частини другої ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає у орендодавця у разі несвоєчасного повернення майна орендарем).
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору, що прямо не заборонено чинним законодавством і є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору, прокурор вважає, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої орендної плати в розмірі 1 707 118,36 грн., нарахованої після 01.11.2020 у зв`язку з неповерненням орендованого майна та фактичним його використанням, і пені за період з 12.12.2020 по 04.06.2021 в розмірі 282 885,89 грн., нарахованої за невиконання орендарем відповідного зобов`язання.
У відзиві на апеляційну скаргу Регіональне відділення просить її задовольнити,  рішення господарського суду Одеської області від 21.10.2021р. у справі №916/1704/21 в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги щодо стягнення нарахованої орендної плати в розмірі 1 707 118,36 грн. та пені в розмірі 282 885,89 грн. - задовольнити. Регіональне відділення підтримує правову позицію прокуратури, що "основне зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном та не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного акту про повернення орендарем предмета договору оренди".
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем подано після закінчення встановленого судом апеляційної інстанції строку, а тому на підставі ст. 118, ч. 1 ст. 263 ГПК України залишається без розгляду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.11.2000 між Регіональним відділенням (орендодавець) та ЗАТ "Ізмаїльський винзавод" (орендар), організаційно - правову форму та назву якого змінено на ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод", було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", згідно з п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", склад і вартість його визначені згідно з Актом оцінки, затвердженим наказом Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 30.10.2000р. № 957. Об`єкт оренди розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44 та філії без юридичного статусу, що знаходяться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворово, вул. Лиманська, 18 та Одеська область, Ренійський район, с. Плавні. 
Зазначене у даному договорі державне майно було передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 15.11.2000р.
21.04.2004 між Регіональним відділенням (орендодавець) та ЗАТ "Ізмаїльський винзавод" (орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" зі змінами та доповнення, внесеними додатковою угодою від 29.04.2002р., згідно з п. 1.1 якої орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", юридична адреса: 68640, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, смт Суворово, вул. Лиманська, 18 (Підприємство), склад і вартість якого визначені відповідно до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", затвердженого наказом Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 16.04.2004р. № 277 та протоколу від 15.04.2004р. про затвердження результатів інвентаризації (станом на 31.03.2004 р.), враховуючи висновки постійно діючої комісії з питань аналізу складу державного майна цілісних майнових комплексів державних підприємств виноробної промисловості, переданих в оренду. Об`єкт оренди розташований за адресою: 68640, Одеська обл., Ізмаїльський р-он, смт Суворово, вул. Лиманська, 18.
Зазначене у даній додатковій угоді державне майно було передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 21.04.2021р. 
03.12.2007 між Регіональним відділенням (орендодавець) та ЗАТ "Ізмаїльський винзавод" (орендар) було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 29.04.2002р. та 21.04.2004р., яким викладено преамбулу та розділи 1-14 договору оренди від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 29.04.2002р. та від 21.04.2004р., в новій редакції.
Відповідно до п. 1.1. даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", юридична адреса: 68640, Одеська обл., Їзмаїльський р-он, смт Суворово, вул. Лиманська, 18 (Підприємство), склад і вартість якого визначені відповідно до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод", затвердженого наказом Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 16.04.2004р. № 277 та протоколу від 15.04.2004р. про затвердження результатів інвентаризації (станом на 31.03.2004р.). Об`єкт оренди розташований за адресами: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44; Одеська області, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 54, Одеська область, Ренійський район, с. Плавні;  Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворово, вул. Лиманська, 18.
Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування Підприємством у термін, вказаний в цьому договорі та Акту приймання-передачі вказаного майна.
Умовами п. 2.4 договору визначено, що Підприємство повертається орендодавцю згідно діючого законодавства на момент припинення договору оренди. Підприємство вважається повернутим орендодавцю (юридичній особі, вказаній орендодавцем) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.
Згідно з п. 3.1 договору орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою КМУ від 27.12.2006 р. № 1846), та складає за базовий місяць оренди (грудень 2006р.) – 44 490,9 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за місяць оренди січень 2007р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди (грудень 2006р.) на індекс інфляції за січень 2007р. 
Пунктом 3.3 договору встановлено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування розміру місячної орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції за поточний місяць. 
Згідно з п. 3.4 договору орендна плата перераховується орендарем до Державного бюджету щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Одночасно копія платіжного доручення надсилається орендодавцю. 
Пунктом 3.7 договору визначено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідного до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені за кожний день прострочки (включаючи день оплати). 
Відповідно до п. 3.11 договору, при розірванні або припиненні договору оренди орендна плата сплачується орендарем до моменту підписання акту приймання-передачі (повернення) державного майна.
Згідно з п. 5.3 договору орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету. 
Умовами п. 5.7 договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві (або юридичній особі, вказаній орендодавцем) Підприємство в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. У разі невиконання орендарем обов`язку повернути Підприємство, орендодавцем нараховується неустойка у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочки, яка стягується у судовому порядку.
Пунктом 9.2 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. 
Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір діє з моменту його підписання до 01.11.2020р. включно.
Відповідно до п. 10.9 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін, який був передбачений цими змінами за умови погодження Міністерства Аграрної політики України. 
Пунктом 10.10 договору встановлено, що чинність цього договору оренди припиняється внаслідок, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України. 
Того ж дня даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.
Зазначене у даному договорі державне майно було передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 03.12.2007р.
06.05.2011 між Регіональним відділенням (орендодавець) та ПАТ "Ізмаїльський винзавод" (орендар) було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 15.11.2000р. цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод", зі змінами та доповненнями, яким, зокрема, викладено реквізити сторін у новій редакції, а також в усіх додатках до договору оренди слова "Закрите акціонерне товариство "Ізмаїльський вінзавод" замінено словами "Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський виноробний завод". 
Того ж дня даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 446.
Листом від 01.10.2020 № 11-06-04398 Регіональне відділення з посиланням на вимоги абзацу 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, повідомило ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" про те, що у зв`язку з наявністю в останнього заборгованості з орендної плати більше трьох місяців йому відмовлено у продовженні договору оренди цілісного майнового комплексу "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. 
22.10.2020 Регіональне відділення направило ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" претензію № 11-06-04724, в якій виклало вимогу негайно сплатити до державного бюджету заборгованість по орендній платі за період з 01.11.2018 по 20.11.2020 у сумі 4  685  843,95 грн. і нараховану пеню за період з 01.11.2018 по 20.11.2020 в сумі 918  111,38 грн. та попередило, що у разі невиконання зазначених вимог змушене буде звернутись до суду щодо їх стягнення.
Проте, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення прокурора до господарського суду з даним позовом.
Предметом даного позову є вимоги керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" до Державного бюджету України  5 336 466,47 грн. заборгованості з орендної плати за період з 12.10.2018 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн. пені нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. в частині своєчасної сплати орендної плати за користування об`єктом оренди.
Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є висновок суду попередньої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача 1  707  118,36 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.11.2020 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн. пені нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021.
Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апеляційної скарги.
Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" до Державного бюджету України  5 336 466,47 грн. заборгованості з орендної плати за період з 12.10.2018 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн. пені нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021 на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. зі змінами та доповненнями до нього. 
За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).
Правовідносини оренди, що склались між сторонами, врегульовані спеціальними нормами ЦК України Параграфу 4 глави 58 "Найм будівлі або іншої капітальної споруди", статей 283 - 291 ГК України та  Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на момент укладення спірного договору, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.
У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.
Аналогічні положення містяться у статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у відповідній редакції.
За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.
Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 ГК України та частини перша, друга статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у відповідній редакції, відповідно до яких строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України, частина друга статті 26  Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269 – ХІІ, частина перша статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157 – ІХ, який набрав чинності 27.12.2019 та введено в дію 01.02.2020).
Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Також за змістом частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157 – ІХ договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Колегія суддів зазначає, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
За змістом частин першої і другої статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157 – ІХ у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором  оренди.
У разі припинення договору оренди єдиного майнового комплексу уповноважений орган управління або його правонаступник зобов`язаний прийняти рішення про балансоутримувача єдиного майнового комплексу, повідомити про це орендодавця та забезпечити прийняття єдиного майнового комплексу на баланс протягом трьох місяців з дати отримання рішення про припинення договору оренди згідно з Порядком повернення орендованих єдиних майнових комплексів після припинення або розірвання договору оренди, встановленим Кабінетом Міністрів України.
Орендар зобов`язаний передати єдиний майновий комплекс підприємству, визначеному уповноваженим органом управління або його правонаступником, а балансоутримувач та уповноважений орган управління зобов`язані прийняти єдиний майновий комплекс згідно з Порядком повернення орендованих єдиних майнових комплексів після припинення або розірвання договору оренди, встановленим Кабінетом Міністрів України.
За змістом наведених норм із закінченням строку договору оренди, на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).
Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права орендаря користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою орендодавцю орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку орендаря негайно повернути орендодавцеві майно у стані, в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
  Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини, з урахуванням особливостей об`єкта оренди та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
  З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.
  Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо сплати орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).
Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці може призвести до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 917/631/19.
Таким чином, встановлені апеляційним судом у даній справі обставини, з огляду на вищезазначене правове регулювання, дає підстави для висновку, що враховуючи п. 10.1 договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р., в редакції договору про внесення змін до нього від 03.12.2007, яким встановлено дію договору до 01.11.2020р., лист Регіонального відділення від 01.10.2020 № 11-06-04398, яким відмовлено ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" у продовженні договору оренди, правовідносини між Регіональним відділенням як орендодавцем та ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" як орендарем, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, з 01.11.2020р. перейшли у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням частини 2 статті 785 ЦК України, яке надає право орендодавцю вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за оренду речі за час прострочення, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, а не право нараховувати оренду плату, в розмірі передбаченому договором, оскільки останній припинив свою дію. 
Отже, вірним та обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що оскільки договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Ізмаїльський винзавод" від 15.11.2000р. є припиненим з 01.11.2020р., то відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1 707 118,36 грн. заборгованості з орендної плати нарахованої за період з 01.11.2020 по 04.06.2021 та 282 885,89 грн. пені нарахованої за період з 12.12.2020 по 04.06.2021, у зв`язку з чим суд правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Наведених висновків суду прокурор належними та доступними засобами доказування не спростував.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
За змістом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи істотного порушення норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпредметне посилання скаржника  в цій частині не приймається до уваги.
Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, не спростовують обставин, на які послався суд як на підставу для відмови у задоволенні позову, ґрунтуються на довільному тлумаченні скаржником норм матеріального права, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого у справі рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги 44 775,10 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року у справі № 916/1704/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повна постанова складена 27.01.2022р.

Головуючий  суддя:                                                             Бєляновський В.В.

Судді:                                                                           Богатир К.В.

                                                                                    Філінюк І.Г.