ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Бурлакова С. Ю.
 
23 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 372/2592/15-ц
провадження № 61-19084св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., постановою від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в частині вирішення позову, поданого прокурором 
в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», скасувати, позов прокурора в цій частині залишити без розгляду. Рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 31 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 01 жовтня 2019 року в частині вирішення вимог, заявлених до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , про визнання недійсними розпоряджень та державних актів на право власності 
на земельні ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в частині вирішення вимог, заявлених до ОСОБА_1 , про витребування земельних ділянок на користь держави в особі Кабінету Міністрів України залишити без змін.
 
Щодо вирішення спору по суті колегія суддів мотивувала постанову таким. 
 
Апеляційний суд встановив, що за результатами розгляду заяв громадян про безоплатну приватизацію земель 24 жовтня 2007 року голова Київської ОДА видав листи-дозволи на розроблення проєктів землеустрою 
№ 27.5831.2 - 27.5857.2 щодо формування спірних земельних ділянок. 
У подальшому розпорядженнями № 444-470, виданими 07 квітня 2008 року, затверджено проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблені одним проєктантом - ТОВ «Інтеграл Сервіс», за договорами, укладеними з громадянами 26 жовтня 2007 року.
 
Предметом вказаних розпоряджень стали землі лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», розташовувались у суміжних виділах кварталів 49, 50 Козинського лісництва вказаного підприємства та становили єдиний масив земель лісогосподарського призначення.
 
05 серпня 2008 року, зареєстровано та видано фізичним особами 27 державних актів на право власності на земельні ділянки, з яких 03 вересня 2008 року згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними 
за довіреностями, виданими на ОСОБА_2 , 23 ділянки відчужено 
на користь ОСОБА_3 , 13 жовтня 2008 року згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними за довіреностями, виданими на ОСОБА_2 , 4 ділянки відчужено на користь ОСОБА_1 . 
 
Як наслідок, весь масив земель лісогосподарського призначення площею 
26,73 га опинився у приватній власності відповідачів, при цьому всі фактичні обставини справи свідчать, що вилучення спірних земельних ділянок відбувалось цілеспрямовано. Водночас, з метою уникнення законодавчого обмеження компетенції обласних державних адміністрацій на розпорядження землями лісового фонду площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, було оформлено низку розпоряджень голови Київської ОДА щодо ділянок, кожна з яких площею 0,99 га. Таким чином, всупереч вимогам закону Київська ОДА в один день розпорядилася масивом земель лісогосподарського призначення загальною площею 
26,73 га, передавши її у власність фізичним особам.
 
Встановивши, що спірні земельні ділянки, які були передані у приватну власність громадян згідно з оскаржуваними розпорядженнями Київської ОДА від 07 квітня 2008 року № 456, 458, 464, 468, відповідно до статті 55 ЗК України належали до земель лісогосподарського призначення 
та до категорії лісів і вибули з володіння держави в особі КМУ поза його волею (держава як власник волю на відчуження земельних ділянок 
не виявляла), суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, 
що ОСОБА_1 набула у власність земельні ділянки з порушенням закону, а тому вони підлягають витребуванню на користь держави.
 
З такими доводами погодитись не можу з огляду на таке.
 
Як було встановлена судами першої та апеляційної інстанцій 07 квітня 
2008 року Київська ОДА прийняла 27 окремих розпорядження з номерами 444-470, якими вилучила з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» земельні ділянки, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради, змінила їх цільове призначення 
із земель лісогосподарського на землі сільськогосподарського призначення та передала у власність, відповідно, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , 
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , 
ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , 
ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 кожному земельні ділянки площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства.
 
На підставі вказаних розпоряджень, управління Держкомзему 
в Обухівському районі Київської області 05 серпня 2008 року видало 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , 
ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , кожному окремо, державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,9900 га, які розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 31 Лісового кодексу України 
(в редакції на час прийняття оскаржуваних розпоряджень), пункту «а» частини першої статті 17 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття оскаржуваних розпоряджень) до повноважень Київської обласної державної адміністрації у сфері лісових і земельних відносин у межах своїх повноважень на їх території відноситься розпорядження, у тому числі 
і передання у власність, земельними лісовими ділянки, що перебувають 
у державній власності, на відповідній території.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
 
Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності (пункт 5 частини першої статті 27 ЛК України в редакції, чинній 
на час виникнення спірних правовідносин).
 
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками 
із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах 
їх повноважень, визначених цим Кодексом.
 
Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою 
їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно 
до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства 
та охорони навколишнього природного середовища (частини перша, третя статті 57 ЛК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться 
в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування 
в межах, визначених цією Конституцією.
 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
 
Отже, Київська обласна державна адміністрація, приймаючи оскаржувані розпорядження (в межах касаційного перегляду щодо ОСОБА_1 ), діяла в межах своїх повноважень і правомірно.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла помилкового висновку про те, що весь масив земель лісогосподарського призначення площею 26,73 га перейшов до приватної власності внаслідок неправомірних рішень Київської обласної державної адміністрації, оскільки 27 фізичних осіб самостійно набули суб`єктивні права власності на 27 окремих ділянок як об`єктів цивільних прав. 27 розпоряджень Київської обласної державної адміністрації про передання у приватну власність земельних ділянок площею по 0,99 га саме по собі не свідчить про незаконність таких розпоряджень.
 
Колегії суддів Верховного Суду слід було касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в частині вирішення вимог, заявлених до ОСОБА_1 , про витребування земельних ділянок на користь держави в особі Кабінету Міністрів України скасувати 
і прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Суддя                                                                                                          С. Ю. Бурлаков