ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р. 	Справа № 520/15121/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.10.21  по справі № 520/15121/21
за позовом     ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області           
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати дії та рішення відповідача, повідомлено в листі № 830 від 15.02.2021 року, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивача - протиправними, скасувати їх;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
- стягнути з відповідача коштів в сумі 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.
В обґрунтування вимог заявленого позову позивачем зазначається, що позивач з 2018 року намагається отримати свою пенсію і має проти відповідача вже три рішення суду Проте, відповідач і надалі протиправно ухиляється від призначення та виплати належної позивачу пенсії, що встановлена законом. Позивач зазначає, що Пенсійний орган у своєму рішенні № 830 від 15.02.2021 року, протиправно відмовив у призначенні пенсії позивачу. Позивач вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, своїм рішенням, діями та бездіяльністю стосовно відмови у призначенні пенсії, грубо порушив його права та законні інтереси.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії стосовно відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме: з 04.04.2018 року.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 830 від 15.02.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі, на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що він з 2018 року намагається отримати свою законну пенсію і має проти відповідача вже три рішення суду. Проте, відповідач і надалі протиправно ухиляється від виконання своїх обов`язків, встановлених законом. 
Позивач вважає, що суб`єкт владних повноважень не наділений дискреційними повноваженнями, тобто не має право діяти на власний розсуд, коли відповідно до закону правомірним є лише один варіант рішення чи діяльності.
Позивач просить скасувати рішення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року у справі №520/15121/21 в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти в цій частині нове рішення - про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії).
Відповідач не скористався своїм правом не надав до Другого апеляціного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є громадянином України. У 1995 р. позивач виїхав за кордон до Ізраїлю на постійне місце проживання. У зв`язку з досягненням пенсійного віку та наявністю 27 трудового стажу.
11 червня 2018 року представник позивача подав до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові заяву про призначення пенсії.
Рішенням УПФУ від 15.06.2018 р. УПФУ відмовив позивачу в призначенні пенсії. Відмова відповідача була оскаржена позивачем в судовому порядку.
30.11.2018 року Харківським окружним адміністративним судом було прийняте рішення у справі №520/8637/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії, викладене у рішенні №24 від 15.06.2018. Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 з урахуванням додатково наданих 11.06.2018 представником позивача документів з урахуванням висновків суду. (а.с.97)
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 апеляційну скаргу відповідача на рішення ХОАС від 30.11.2018 повернуто скаржнику. Рішення вступило в законну силу 25.03.2019 р.
Відповідно до Постанови КМУ № 628 від 28.08.2018 Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України було ліквідоване внаслідок приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке є правонаступником.
05.08.2019 р. представники позивача звернулись до відповідача з документами та листом про добровільне виконання рішення суду від 30.11.2018 у справі № 520/86371/18.
Листом ГУ ПФУ у Харківській області №3356/03-23-20 від 03.09.2019 було направлено рішення від 05.04.2019, у відповідності до якого, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії на підставі того, що ним не подано оригіналу документа про особу та місце проживання (реєстрації) на території України, а також диплома кандидат наук та посвідчення про присвоєння звання вчителя-методиста і не зазначено закон, згідно з яким заявник претендує на пенсію.
Вищезазначену відмову позивачем також було оскаржено до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №520/11525/19 визнано протиправною бездіяльність Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду м.Харкова з приводу неприйняття за зверненням ОСОБА_1 від 04.04.2018 р., з урахуванням додатково наданих 11.06.2018 р. документів, рішення у порядку частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 р., з урахуванням додатково наданих 11.06.2018 р. документів, про призначення пенсії з прийняттям рішення у порядку частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення суду набрало законної сили 02.01.2020 р. (а.с.23)
Листом ГУ ПФУ у Харківській області №2098/03.23-20 від 25.02.2020 року позивачу було надіслано рішення УПФУ № 90 від 24.01.2020 року, яким УПФУ відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2021 року по справі №520/6864/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 . Визнане протиправним та скасоване рішення від 24.01.2020 року №90 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням призначити йому пенсію та виплатити її на визначений ним банківський рахунок, який відкрито у відділенні Жовтневому Регіональному управлінні філії ПриватБанку, поточний рахунок.
14.01.2021 року, 31.05.2021 року та 24.06.2021 року ОСОБА_1 додатково направив відповідачу диплом кандидата наук та посвідчення вчителя, а також оригінали листа Національної академії педагогічних наук від 20.05.2021 року та довідки про стаж роботи "КП "Міський архів" на підтвердження стажу позивача.
26.02.2021 року представником позивача було отримано лист відповідача та рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області № 830 від 15.02.2021 року, яким відповідач відмовив у призначенні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову наступним:
- позивач відповідно до вимог п. 2.9. Порядку 22-1 зобов`язаний надати відповідачу саме паспорт громадянина України, оскільки з наданої завіреної копії закордонного паспорта громадянина України, неможливо ідентифікувати як оригінал, а тому на підставі наданих документів неможливо призначити пенсію за віком;
- на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний стаж ОСОБА_1 складає 19 років 8 місяців 12 днів, до загального страхового стажу заявника не можливо зарахувати період роботи позивача з 15.09.1977 по 01.10.1979 рік, оскільки запис внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня дата наказу прийому на роботу.
Судом встановлено, що листами від 02.07.2021 року та 14.07.2021 року відповідач повідомив, що зокрема, ним прийнято диплом кандидата наук позивача та довідку про проведення науково - дослідницької роботи без відриву від основного місця роботи, а також прийнято довідки про період роботи позивача з 1977 по 1979 рік та повідомлено, що призначення пенсії не відбувається виключно через відсутність місця реєстрації в Україні.
Позивач вважає Рішення, дії та бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області щодо незаконної відмови у призначенні пенсії, неправомірними і дискримінаційними, такими, що суперечать чинному законодавству, у зв`язку із чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок - задоволенню не підлягає.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів переглядаючи дану адміністративну справу в частині зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та стягнути з Відповідача коштів в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень). У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За приписами вказаної правової норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідачем вжедекілька разів відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації, отже саме по собі судове рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі, не відновить порушених прав позивача.
Також, колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку для повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.
В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів.
Отже, позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Головного управління ПФУ у Харківській області моральної шкоди у розмірі 100000 грн.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в частині позовних вимог, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року по справі № 520/15121/21, в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 по справі № 520/15121/21 - скасувати в частині зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі, на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Прийняти в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.04.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року по справі № 520/15121/21 залишити без змін.. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський