П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/15278/21 
                                                                                               Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М. 
                                                                                               Суддя-доповідач:  Гонтарук В. М. 
28 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинти дії та стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинти дії та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
22 лютого 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів. Крім того, заявлено клопотання про розгляд справи без їх участі.
21 березня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву, надавши оцінку  наявним у матеріалах справи письмовим доказам,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення моральної шкоди змінити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у серпні 2021 року позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про перерахунок субсидії на оплату житлово - комунальних послуг.
Відповідач вказаний перерахунок субсидії на оплату житлово - комунальних послуг не провів.
З квітня 2021 року по жовтень 2021 позивач не отримала 426,40 грн субсидії.
Відповідачем надано копію платіжного доручення №1465 про виплату субсидії позивачу в сумі 426,40 грн 23.11.2021.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки в даному випадку відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог.
У якості аргументів скаржник вказує, що через душевні страждання, спричинені протиправними діями відповідача, держава повинна нести відповідальність згідно з статтею 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, у вигляді відшкодування позивачу моральної шкоди. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Статтями 13, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.
Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі "Імобільяре Саффі" проти Італії", заява N 22774/93, пункт 66).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі "Шмалько проти України", заява N 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі "Сокур проти України", заява N 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі "Крищук проти України", заява N 1811/06).
ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі "Скордіно проти Італії", заява N 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі "Вассерман проти Росії", заява N 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі "Бурдов проти Росії", пункт 100).
Таким чином, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ заявник має право на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого ненарахування субсидії, і за це держава несе відповідальність.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача була доведена у встановленому законом порядку за результатами розгляду даної справи, колегія суддів  дійшла висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що  рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення моральної шкоди слід змінити. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинти дії та стягнення моральної шкоди змінити в частині розміру суми стягнення Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації  на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.
Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації  на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.