ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року	Львів	Справа № 465/7551/21 пров. № А/857/1160/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді –                                                Шевчук С.М.,
суддів –                                                                     Носа С.П., Кухтея Р.В.,
за участю секретаря судового засідання:              Кушик Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Франківського районного суду міста Львова від  23 листопада 2021 року (ухвалене в м. Львів, судом під головуванням судді Кузь В.Я., дата складання повного тексту рішення – не зазначена) у справі №  465/7551/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділу поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гладуника Тараса Богдановича про скасування постанови, суд-
                                                          ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.11.2021р. в адміністративній справі №465/7551/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділу поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гладунича Тараса Богдановича про скасування постанови серії БАВ № 552667 від 04.09.2021 задоволено.
Постанову БАВ № 552667  від 04.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23.11.2021р.  та прийняти нове, яким у задоволенні позову  відмовити.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує на обставини щодо порушення транспортним засобом під керуванням позивача  вимог дорожньої розмітки 1.1 (перетин суцільної смуги) та п. 8.5.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП.  Під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем роз`яснено позивачу  права, передбачені ст. 63 Конституції України.  Відповідно до Наказу МВС України №1395 від 07.11.2015року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 122 КУАП виноситься на місці вчинення правопорушення (п. 2 розділу ІІІ), без складання відповідного протоколу (п.4 розділу І). Вказує, що позивач у позовній заяві визнає факт перетину суцільної лінії, однак вказані доводи не були взяті до уваги судом першої інстанції.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційні вимоги заперечує з підстав, зазначених у відзиві.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові серії БАВ № 552667 від 04.09.2021 року щодо порушення транспортним засобом під керуванням позивача  п. 8.5.1 ПДР України в частині яка стосується  перетин суцільної смуги дорожньої розмітки 1.1.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.09.2021р. поліцейським СРПП ВП №3 (м. Галич) сержантом поліції Гладуничем Тарасом Богдановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №552667. Згідно постанови, 04.09.2021р. об 12 год. 50 хв. на автодорозі М-09 Мукачево - Львів водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив маневр обгону та перетнув при цьому вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.п.8.5.1 ПДР України.
Даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 гривень.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Із змісту оскаржуваної постанови від  04.09.2021 року  слідує, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив маневр обгону та перетнув при цьому вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.п.8.5.1 ПДР України, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності  за ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до пункту 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Пунктом 1.1 розділу 34 ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення передбачені  частинами першою, другою, третьою п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статті 121-1, 121-2, частиною першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.
У разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.
За статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.
Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, відповідач не навів та не надав  суду першої інстанції належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які свідчили б про те, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив маневр обгону та перетнув при цьому вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.п.8.5.1 ПДР України.
Додатково слід зазначити, що у постанові від 17.03.2020 по справі №482/83/17 Верховний Суд вказав, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
В ході розгляду апеляційної скарги відповідач також не надав суду жодних доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності. Як наслідок, відповідач не довів правомірності прийнятої ним постанови серії БАВ № 552667  від 04.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Ураховуючи, що позивачем не понесено витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 

                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.11.2021р. в адміністративній справі №465/7551/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року