ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1733/21  Номер провадження 22-ц/814/576/22	Головуючий у 1-й інстанції Кашуба  М.І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту ухвали не зазначені) 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, визначених ч.3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду в суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується про помилковість висновку суду першої інстанції щодо залишення без руху і повернення позовної заяви, оскільки вона є громадянкою України, шлюб зареєстровано на території України в Індустріальному районному у м.Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, позивач зареєстрована в с.Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області, відповідач на території України має нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Також вказувала, що відповідно до ч.2 ст. 28 ЦПК України позов подано за місцем її проживання, оскільки виїхати до місця проживання відповідача (держава Ізраїль) вона не має можливості, так як вона не працює, відсутні кошти на візу, квитки, проживання, тощо.
Зазначала, що на даний час офіційно зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер і причиною стало відчуження одне від одного у зв`язку з різницею в поглядах на сімейне життя. Проживають окремо один від одного вже довгий час, що підтверджує факт небажання сторін продовжувати подальше сімейне життя та ведення спільного господарства. 

Правом подачі відзиву інші учасники не скористались.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав: 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Просила розірвати шлюб, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Індустріальним районним у м.Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 20 вересня 2019 року, про що зроблено актовий запис № 572 (а.с.1-3).
Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем зазначена адреса фактичного місця проживання відповідача: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 (а.с.1).
Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином Ізраїлю, дітей сторони не мають, а тому позов необхідно подавати за місцем проживання відповідача, а позивачем не обґрунтовано подачу позову саме до Новосанжарського районного суду Полтавської області (а.с.8-10).
17.12.2021 року на виконання вимог ухвали судді від 22 листопада 2021 року про залишення позову без руху ОСОБА_1 подала заяву на усунення недоліків своєї позовної заяви, зазначивши, що вони з відповідачем проживала разом лише у 2019 році і угоди для визначення підсудності з іноземним елементом не укладали. Окрім того, вона не має можливості виїхати до місця проживання відповідача до Держави Ізраїль, так як не має джерел отримання доходу, коштів на дорогу та проживання там, як і кошти на відкриття самої візи та сплату квитків, тому вона позов подала за місцем проживання позивача в порядку ч.2 ст. 28 ЦПК України (а.с.13).

Визнаючи неподаною та повертаючи позивачу позовну заяву про розірвання шлюбу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач не усунула недоліків позовної заяви, оскільки подана нею письмова заява на виконання ухвали суду про залишення позову без руху не містить належних доводів та обгрунтувань, спрямованих на усунення обставин, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань. 
Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:
хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;
об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;
юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.
Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Частиною 2 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Залишаючи позов без руху, суддя суду першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач має довести існування обставин, передбачених ч.2 ст.28 ЦПК України – звернення до суду з позовом за місцем проживання позивача. 
Тобто для того, щоб позивач при зверненні з вимогами про розірвання шлюбу мав право скористатися можливістю обрати суд за правилами альтернативної підсудності, необхідною є наявність однієї з таких умов: 1) на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти; 2) він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.
Звертаючись до суду з позовом, а потім подаючи заяву на усунення недоліків, позивач наголошувала на тяжке матеріальне становище, відсутність роботи та фінансової спроможності на отримання візи, купівлю квитків до іншої держави, коштів для проживання, тощо, проте позивач не подала суду жодних доказів на підтвердження цих обставин (тяжкого матеріального становища, відсутності роботи).
Враховуючи завдання та основні засади цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України), загальні критерії доступу до правосуддя, суддя суду першої мав би продовжити встановлений судом строк для усунення недоліків, а саме для подання відповідних доказів, на які зроблено посилання у заяві від 13 грудня 2021 року (а.с.13), та не вдаватися до надмірного формалізму у застосуванні норм цивільного процесуального закону. 
Оскільки позивач посилається у заяві на існування інших поважних причин, що перешкоджають виїхати їй до місця проживання відповідача, то висновки судді суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви є передчасними. 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на наведене ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2021 року скасувати.
Справу № 542/1733/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути до Новосанжарського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2022 року.

Головуючий суддя                                                     О.А. Лобов 

         Судді:                                                                           А.І.Дорош

                                                                                               В.М.Триголов