Справа № 343/407/21 
Провадження № 22-ц/4808/209/22 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л.В.
суддів:                                        Фединяка В.Д., Максюти І.О.,        
секретаря                         Петріва Д.Б.
за участі представників апелянта адвокатів 
Ільченка Д.М., Мелікової В.І.
представника позивача адвоката Ларичева В.В.
представника ОПП Гой Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мелікової Валерії Ігорівни на рішення Долинського районного суду в складі судді Лицура І.М., постановлене 07 жовтня 2021 року у м. Долина Івано-Франківській області, повний текст якого виготовлено 18 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання договору про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей, визнання місця проживання неповнолітньої дитини, 
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог просив розірвати договір про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений 06 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 62; визначити місце проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою фактичного місця проживання батька: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року за їх спільною заявою шлюб розірвано. 06 лютого 2017 року вони з відповідачкою уклали договір про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 62. Умови вказаного договору покликані сприяти гармонійному вихованню дітей обома батьками та їх спілкуванню з дітьми, що мають в свою чергу базуватись на повазі до дітей та забезпеченні їх інтересів. На момент укладення договору вони виходили з того, що неповнолітні діти проживають з матір`ю, а батько сплачує аліменти на їх утримання. Проте, останні декілька місяців їх син ОСОБА_6 проживає разом з ним. Зміна місця його проживання пов`язана з бажанням дитини проживати з батьком. Це бажання посилене негативною поведінкою відповідачки, вчиненням нею по відношенню до дитини домашнього насильства та деструктивним стилем виховання. У відповідачки виникли проблеми в стосунках з дітьми, оскільки вона, перебуваючи вдома, майже не спілкується з ними, кожен проводить час, закрившись у своїй кімнаті, намагаючись не потрапити їй на очі, щоб не отримати фізичне або психологічне покарання чи обмеження. Внаслідок вказаної виховної моделі поведінки матері неповнолітній ОСОБА_6 став геймером, його важко відлучати від віртуального світу, він намагається в ньому сховатися від дискомфорту реального життя. Незважаючи на виявлену ігрову залежність дитини, мати вважає, що ні дітям, ні їй психолог не потрібен, фізичні покарання матері по відношенню до сина ОСОБА_4 стали систематичними та все далі більш небезпечними - вона б`є дитину по голові, дитина часто ходить в синцях. З цього приводу він неодноразово звертався до служби у справах дітей з проханням захистити дитину та провести з відповідачкою роз`яснювальну роботу, вжити можливих заходів щодо недопущення застосування насилля до дітей. Неповнолітній ОСОБА_6 абсолютно не визнає авторитету матері та виношує плани помсти за побиття та покарання, в квартирі з останньою веде себе замкнено та недоброзичливо. З боку відповідачки не вчиняються жодні дії щодо подолання конфлікту, налагодження теплих стосунків з дитиною, відновлення емоційної прив`язаності. Всі діти харчуються нерегулярно, зранку не снідають, хоча ніколи не відмовляються від сніданку, коли йдуть до школи з його дому. Атмосфера в домі матері постійно напружена та негативна. Коли діти перебувають у нього, він залучає їх до спільних ігор, організовує спільне дозвілля. Незважаючи на судові спори, він продовжує їх забезпечувати всім необхідним та нести відповідні витрати. У нього налагоджені теплі сімейні відносини з неповнолітніми дітьми. Він приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бере активну участь у житті класу, завжди цікавиться успіхами дитини, відвідує всі батьківські збори та постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Місцем проживання неповнолітньої дитини є квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира облаштована з урахуванням інтересів дітей. Оскільки фактична зміна місця проживання дитини є істотною зміною обставин, то договір, укладений між сторонами, повинен бути розірваний.
Посилаючись на вказані обставини просив задовольнити позов.
Рішенням Долинського районного суду від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Розірвано договір про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 62.
Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою фактичного місця проживання батька ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 .
Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 816,00 грн сплаченого судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Мелікова В.І. посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які підтверджують бажання і можливість матері проживати із сином та не встановив виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини зі своєю матір`ю та зміни місця проживання, у розумінні положень статті 161 СК України. Не заслухано у судовому засіданні думку малолітнього сина сторін щодо визначення місця його проживання. Не надано судом належної правової оцінки і висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання з батьком, як і іншим наданим доказам  ОСОБА_2 .
Помилковим є і висновок суду, що син ОСОБА_6 проживає з батьком. При цьому не враховано, що всі троє синів проживають з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_4 . Тільки деякий період під час загальнонаціонального локдауну, коли матір за для безпеки своїх дітей, поїхала з ними в село до батьків, ОСОБА_6 під тиском батька залишився із батьком. 
Окрім того, приймаючи рішення про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з батьком суд фактично руйнує сім`ю, розділяючи братів між собою, порушуючи їх гармонійне зростання в суспільстві один одного, втручаючись у внутрішню екосистему їх особових взаємовідносин, що жодним чином не відповідає інтересам дитини.
Також вказує, що жодних об`єктивних та законодавчо передбачених підстав для розірвання договору про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей немає. Саме невиконання з боку позивача умов договору призвело до кризової, напруженої ситуації між колишнім подружжям. У зв`язку з чим ОСОБА_2 змушена була звертатись до приватного нотаріуса для здійснення виконавчого напису та пред`явити позов про поділ спільного майна колишнього подружжя. Укладений договір, регулює інтереси всіх трьох дітей, а тому його скасування та визначення місця проживання тільки однієї дитини порушує інтереси та залишає неврегульованими питання щодо виховання/місця проживання та забезпечення інтересів інших двох дітей.
Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та представник ОСОБА_3 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на невчасне отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, просили поновити строк на подання відзиву. 
Наведені учасниками справи обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому суд апеляційної інстанції вважає можливим продовжитиСлужбі у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та ОСОБА_3 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приєднати їх до матеріалів справи.
У відзивах на апеляційну скаргу Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та представник ОСОБА_3  зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У засіданні апеляційного суду представники  ОСОБА_2 - адвокати Ільченко Д.М., Мелікова В.І. скаргу підтримали, просили її задоволити.
Представник ОСОБА_3 -адвокат Ларичев В.В. скаргу не визнав, просив її відхилити за безпідставністю.
Представник служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністраціїГой Т.І. щодо задоволення скарги в частині визначення місця проживання ОСОБА_9 заперечила, підтримала висновок органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 10 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року (т. 1, а.с. 23). 
Від даного шлюбу у них народилось троє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06 лютого 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижановською В.П. та зареєстрований в реєстрі за № 62 (т. 1, а.с. 24-30). 
Відповідно до п. 1.1. договору предметом цього договору є відносини щодо встановлення місця проживання дітей, виховання дітей батьками, забезпечення умов їх життя та утримання дітей батьками на випадок їх розлучення та/або встановлення окремого проживання.
Згідно з пунктом 2.1. батьки погодили, що основним місцем проживання дітей буде місце проживання матері. 
Сторони погодили, що батько має право безперешкодно бачитись із дітьми у будь-який час, за умовами, що батько завчасно повідомив про це матір будь-яким зручним для сторін способом (пункт 2.2. договору).
Порядок утримання дітей визначено у розділі 4 договору. У пункті 4.3. передбачено, що враховуючи те, що за договором, діти проживають з матір`ю, батьки погодили, що на утримання дитини, батько зобов`язаний щомісячно сплачувати кошти - аліменти у порядку та розмірі, встановлених цим договором, а мати зобов`язана забезпечити цільове використання коштів відповідно до договору. Батьки погодили, що розмір аліментів сукупно на усіх дітей складатиме 24 000,00 грн на місяць (п.4.4. договору). Згідно з пунктом 4.6.договору кошти, зазначені в п.4.4. договору розподіляються на усіх дітей пропорційно, враховуючи їх потреби. Шляхами витрачення коштів, зазначених в п.4.4. договору визначено у пункті 4.7. Також пунктами цього розділу передбачено додаткові витрати, які батько сплачує крім аліментів. 
За змістом акта обстеження житлово-побутових умов від 18 березня 2021 року, затвердженого начальником Служби в справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на час обстеження за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 встановлено, що син ОСОБА_6 проживає з батьком та висловив своє бажання в подальшому проживати весь час з батьком та ходити в гості до матері (т. 2, а.с. 216).
Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини № 105/01-871/В-140 від 25 травня 2021 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 214-215).
Згідно з долученого відповідачкою висновку фахівця-психолога за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_2 від 26 травня 2021 року на момент огляду в неї не виявлено психологічних проблем/розладів, зокрема підвищеної агресивності. Проте, ретроспективний аналіз психоемоційного стану ОСОБА_2 , з її слів та за даними медичної документації, показав, що в березні 2021 року вона перебувала у невротичному стані, який характеризувався підвищеною тривожністю, збудливістю. Вона сама пов`язує такий стан із напруженням у стосунках з колишнім чоловіком, девіантною поведінкою середньої дитини - ОСОБА_4 , відсутністю підтримки його батька та необхідністю лікувати молодшу дитину, матеріальними проблемами. За результатами експериментально-психологічного обстеження ОСОБА_2 не виявлено будь-яких загрозливих проявів, які прямо чи опосередковано впливали б на її взаємодію з оточуючими людьми, зокрема з власними дітьми (т. 3, а.с. 11-15).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що для якнайкращого забезпечення інтересів сина  ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприяння його повноцінному вихованню та розвиткудоцільно визначити місце проживання дитини разом з батьком. При цьому судом враховано факт застосовування відповідачкою відносно ОСОБА_4 фізичного насильства, що нею не заперечувалось в судовому засіданні та позицію дитини щодо свого проживання разом з батьком. 
Розриваючи договір про участь батьків у забезпеченні умов життя та виховання неповнолітніх дітей та утримання дітей суд вважав, що у зв`язку із встановлення істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору - зміна місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_4 подальше виконання даного договору на визначених у ньому умовах є неможливим.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Встановлено, що батьки під час розлучення погодили місце проживання дітей та визначили його з матір`ю, уклавши в нотаріальному порядку договір. Однак, з початку 2021 року син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перейшов проживати до батька в квартиру АДРЕСА_2 .
У зв`язку з цим, батько звернувся до суду про зміну місця проживання- визначення його для ОСОБА_4 з ним. Зазначену обставину сторони не заперечують.
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 18 березня 2021 року, квартира 4-х кімнатна, простора та затишна, облаштована меблями та побутовою технікою, оформлена в пастельних тонах, має загальну площу 141,9 кв.м, з них житлову - 87,51 кв.м. Всі житлові кімнати, санвузол, кухня та інші допоміжні технічні приміщення знаходяться в гарному санітарно-гігієнічному стані. В дитячій кімнаті, яка призначена для проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знаходиться 2 двоповерхових ліжка, велика вбудована шафа - гардероб з дитячими речами, письмовий стіл та крісло для навчання.
На момент обстеження проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_11 , в якій він повідомив, що питання проживання з батьком він ініціював самостійно, так як йому комфортно проживати з батьком та в подальшому хотів би проживати весь час з батьком та молодшим братиком ОСОБА_12 , але іноді ходити до мами в гості. З батьком проводить багато часу, гуляють, спілкуються, відвідують басейн.
Згідно з характеристикою ОСОБА_10 , учня 5-А класу Спеціалізованої школи №47 ім. А.С. Макаренка з поглибленим вивченням іноземних мов він навчається в школі з першого класу. Зарекомендував себе як активний та здібний учень. Має навчальні досягнення в основному середнього та достатнього рівня. Навчається не в повну міру, потребує постійного контролю. Має гарну пам`ять, може докладно переказати почутий та прочитаний матеріал. Швидко засвоює матеріал, але може відволікатись. Виявляє логічне та творче мислення. Має здібності до вивчення мов. На уроках та перервах активний. Має добрий загальний розвиток. ОСОБА_13 відвідує систематично, на уроки не запізнюється, не прогулює. 
Веселий, товариський, має певний авторитет в класі, але може застосувати силу та погрози. Після проведення виховних бесід з учнем, батьками та психологом, поведінка покращилась і відчувається позитивні зміни.
Батько хлопчика приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу. Завжди цікавиться успіхами хлопчика, відвідує батьківські збори та постійно підтримує зв`язок з класним керівником сина.
За змістом характеристики ОСОБА_3 працює в ТОВ «Нордік Девелопмент» з листопада 2019 року на посаді директора. За час роботи в товаристві зарекомендував себе як компетентний, грамотний спеціаліст, відповідальний працівник підприємства, толерантний та розсудний керівник. В колективі апарату управління користується повагою та авторитетом.
Відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_2 працює в ПЗО «КМЛШ» та обіймає з 31 серпня 2020 року посаду педагога організатора. За період перебування на зазначеній посаді зарекомендувала себе, як кваліфікований фахівець освітньої галузі, спеціаліст з високим рівнем самодисципліни та організаційними навичками. Ділові якості та постійне прагнення до самовдосконалення, формують відповідний рівень авторитету та поваги серед колег, а також відповідно батьків дітей, викладачем у яких працює ОСОБА_2 . У середині колективу користується повагою та підтримує дружні та теплі взаємовідносини з колегами. ОСОБА_2 комунікабельна, добропорядна, врівноважена та відкрита людина, яка створює довкола себе комфортну, неконфліктну атмосферу.
Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини під час обстеження ОСОБА_6 повідомив, що хоче проживати разом з батьком у зв`язку з тим, що мама іноді свариться та б`є, про що було повідомлено правоохоронні органи та всі суб`єкти взаємодії з напрямку протидії та запобіганню домашньому насильству. Під час проведення роботи з мамою дитини - ОСОБА_2 підтверджено факт побиття дитини.
20 травня 2021 року від Печерського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві надійшло повідомлення що, вирішується питання щодо складання адміністративного протоколу по факту вчинення домашнього насильства по відношенню до малолітнього сина.
Заслухавши думку комісії з питань захисту прав дитини від 18 травня 2021 року, діючи і інтересах дитини Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_3 .
Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.
Таким чином, надавши оцінку установленим обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з батьком, врахувавши прихильність його до батька, бажання проживати з ним, з метою забезпечення розвитку дитини та виховання в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги за клопотанням апелянта, апеляційним судом в присутності представника служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Гой Т.І. заслухано думку дитини - ОСОБА_10 щодо того, з ким з батьків він бажає проживати.
Із пояснення ОСОБА_10 встановлено, що близько року він проживає з батьком, де йому подобається та має бажання там проживати. В квартирі, де проживає мама з братами, йому не дуже комфортно, оскільки всі увесь час сваряться і постійно гамірно. На запитання, хто свариться відповів, що мама з старшим братом. Тому у батька йому спокійніше. За час, що минув, він спілкувався з мамою та братами без проблем. У батька має своє місце, ліжко, стіл для навчання. В нього склалися нормальні відносини з дружиною батька.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 усвідомлено та добровільно прийняв рішення змінити місце проживання, що підтвердив суду і це відповідає висновку суду першої інстанції.
При дослідженні даного питання, судом не встановлено обставин, які вказують на невідповідність такої зміни інтересам дитини, наявність загрози його психо-ємоційному стану чи погіршення його в матеріальному сенсі. 
На запитання суду представник органу опіки та піклування суду пояснила, що під час опитування ОСОБА_10 може констатувати, що на нього не чинився тиск будь ким з присутніх, такі ж пояснення він давав при вирішенні цього питання у службі у справах дітей. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що діти можуть бути розлучені з матір`ю лише за виключних обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Колегія суддів вважає, що однозначна позиція і бачення свого місця проживання разом з батьком з великою вірогідністю можуть стати чинниками, які спровокують вкрай негативні наслідки для цієї дитини у разі його примусового переміщення для постійного проживання з матір`ю.
Не применшуючи необхідність участі у житті дитини матері та братів, суд вважає, що за даних обставин, проживання ОСОБА_4  з батьком відповідає його інтересам. 
Разом з тим необхідно зазначити, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору та які встановлені судами на час розгляду цієї справи, визначене у цій справі місце проживання сина ОСОБА_4 може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Обґрунтовуючи доводи щодо розірвання договору, позивачем було зменшено та уточнено вимоги, які судом першої інстанції прийнято до уваги.
У відповідній заяві позивач, підтримуючи підстави основного позову, як на підставу своїх вимог також посилався на статтю 652 ЦК України та вказував, що у зв`язку зі зміною місця проживання одного з дітей істотно змінилися умови, на яких сторони ґрунтували домовленість за договором. Тому оскільки сторони не досягли згоди щодо зміни умов договору та його розірвання чи приведення у відповідність до змінених обставин, є підстава для його розірвання.
Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
При дослідженні обставин справи судом встановлено, що син сторін ОСОБА_6 з початку 2021 року проживає з батьком, дану обставину стороною апелянта не спростовано.
Оскільки умови спірного договору стосуються утримання та виховання трьох дітей і його умови є взаємопов`язаними, то зміна місця проживання одного з дітей є суттєвою обставиною, яка впливає на виконання договору.
Оскільки сторони не дійшли згоди щодо приведення договору у відповідність до змінених обставин, позивач звернувся до суду про його розірвання.
За змістом статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно 4 умов.
Вимог щодо зміни договору сторона не заявляла, тоді як існуюча обставина істотно впливає на умови виконання спірного договору.
Тому суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовної вимоги про розірвання договору, оскільки виконання договору на попередніх умовах є неприйнятним для позивача, порушує співвідношення майнових інтересів сторін.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме невиконання з боку позивача умов договору призвело до кризової, напруженої ситуації між колишнім подружжям, колегія судів відхиляє. Враховуючи принцип диспозитивності, взявши до уваги заяву позивача про зменшення та уточнення позовних вимог, суд першої інстанції задовольнив вимогу про розірвання договору у зв`язку із встановленням істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що укладений договір, регулює інтереси всіх трьох дітей, а тому його розірвання та визначення місця проживання тільки однієї дитини порушує інтереси та залишає неврегульовані питання щодо виховання/місця проживання та забезпечення інтересів інших двох дітей, то необхідно зазначити що відповідачка не позбавлена права як в добровільному, так і в судовому порядку вирішити питання щодо місця проживання та утримання інших двох дітей.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Зважаючи на результат перегляду рішення суду, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мелікової Валерії Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                В.Д. Фединяк
                                                                               І.О. Максюта