22-ц/804/212/22 
                                                                                265/981/21 
                                               
Єдиний унікальний номер 265/981/21 
Номер провадження 22-ц/804/212/22

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

02 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів   Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,  
     за участю секретаря Вороніної М.М.
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 
представник позивача –  ОСОБА_2 ,
відповідач –  Комунальне  некомерційне підприємство  Психіатрична лікарня міста Маріуполя
представник відповідача – Привалова Анастасія Петрівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2021 року у складі суду  Копилової Л.В., у цивільній справі про стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом  до КНП  Психіатрична лікарня міста Маріуполя  про стягнення моральної шкоди. 
В обґрунтування  вимог позивач зазначив, що  наказом №76-к від 20.12.1988 він був прийнятий на постійну роботу на посаду дільничного лікаря–психіатра КЛПУ Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя. Наказом головного лікаря відповідача Калугіна І.В. № 26 від 23.02.2018  позивача  було направлено у Кальміусько - Нікольський  об`єднаний районний військовий комісаріат для участі у медичній комісії з 01.03.2018 безстроково. Постановою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року визнано незаконним та скасовано вищевказаний наказ. Отже, в результаті неправомірних дій відповідача він був вимушений  всупереч своїй волі і закону працювати не на своїй посаді, далеко від місця проживання протягом періоду з 01.03.2018 по теперішній час, оскільки відповідач не виконав постанову суду.
Діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду,  розмір якої він оцінює в сумі 60 000грн.  Моральна шкода полягає в тому, що він є професійним лікарем–психіатром зі стажем роботи 50 років. На даний час йому 77 років. Його робоче місце знаходиться від  дому на відстані 1 км, а він переведений на роботу, яка знаходиться  на відстані 15км,  до якої він вимушений  їхати на двох комунальних автобусах протягом півтори години в одному напрямку, на що він витрачає в день по три години та платить за проїзд 16 грн  в день, що в місяць складає 320 грн, а за весь період 36 місяців складає 10 520грн, що є його прямим матеріальним збитком, заподіяним з вини відповідача. 
Розрахунок заподіяної йому моральної шкоди становить:
1) вимушене кожний робочий день фізичне і психічне напруження, щоб пройти від свого дому до автобусної  зупинки 2 км  і  назад 2 км  напротязі 36 місяців  – 10 000грн;
2) вимушені поїздки напротязі 36 місяців на 20 днів в місяць, що становить 720 днів в одну і другу сторону, що для нього як старого чоловіка у переповненому автобусі є дуже важким фізичним і психічним навантаженням – 20 000грн;
3) напротязі 36 місяців він займався не характерною для нього за його освітою і посадою роботою, а цілими днями монотонним оглядом і бесідами з допризовниками, що призвело до його часткової дискваліфікації як лікаря-психіатра - 15 000грн;
4) принизливе до нього відношення директора відповідача, винного в його стражданнях, який на його неодноразові звернення поновити на посаді зневажав і ображав його – 5000грн;
5) по теперішній час директор відповідача умисно не виконав рішення апеляційного суду – 10 000грн. 
Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 60 000грн, судовий збір - 740грн, вартість правової допомоги -   2 700грн,  а всього в сумі 63 440грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням  Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2021 року  у задоволенні  позовної заяви ОСОБА_1 до КНП Психіатрична лікарня міста Маріуполя про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилаючись на п`ять підстав спричинення  моральної шкоди, позивачем не надано доказів факту заподіяння такої шкоди. Заявлені позовні вимоги фактично зводяться  до понесення матеріальних витрат, пов`язаних з прибуттям до місця роботи, що згідно зі ст. 23 ЦК України не є моральною шкодою. Також не надано доказів факту часткової дискваліфікації як лікаря – психіатра,  принизливого відношення директора відповідача до позивача ОСОБА_3 .  Суд зазначив, що невиконання судового рішення не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст.ст.23, 1167 ЦК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, про  задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга  вмотивована тим, що  суд помилково вважав, що позовні вимоги зводяться до матеріальних вимог, позивач лише  послався на вказані факти, як на підтвердження спричинених моральних страждань. Також судом проігноровано  постанову Донецького апеляційного суду від 17.11.2020, в якій дії головного лікаря  щодо переведення позивача визнано неправомірними, а наказ скасовано.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 ,  та його представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги,  просили  їх задовольнити.
Представник відповідача – Привалова А.П.  в суді апеляційної інстанції заперечувала проти викладених в апеляційній скарзі вимог, просила відмовити в її задоволенні.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Наказом № 76-к від 20 грудня 1988 року ОСОБА_1 був прийнятий на постійну роботу на посаду дільничного лікаря – психіатра КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя». 
Наказом № 26 від 23 лютого 2018 року головного лікаря відповідача  - ОСОБА_4 ОСОБА_1 направлено у Кальміусько-Нікольський об`єднаний районний військовий комісаріат для участі у медичній комісії з 01.03.2018 року безстроково. 
Постановою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року зазначений  наказ визнано незаконним та скасовано.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини – головним обов`язком держави.
Саме закріплення за державою обов`язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:  1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір  відшкодування  моральної  (немайнової)  шкоди  суд визначає  залежно  від  характеру  та  обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних  тощо),  яких   зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з 
урахуванням інших обставин.  Зокрема,  враховуються стан  здоров`я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  ступінь зниження престижу,  ділової репутації,  час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.  При цьому  суд  має  виходити  із  засад  розумності,  виваженості  та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
За наявності  порушення прав працівника  у сфері трудових відносин, тобто незаконного переведення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в цивільній справі та згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 266/3043/18  та в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 490/219/17-ц (провадження № 61-30338св18).
За змістом  правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 127/13984/18 (провадження № 61-1681св20), зазначено про те, що під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року наказ № 26 від 23 лютого 2018 року головного лікаря відповідача  - Калугіна І.В. про направлення ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 для участі у медичній комісії з 01.03.2018 року безстроково, було скасовано, як такий, що не ґрунтується на законі. 
Вище вказана обставина свідчить про порушення прав позивача, а як наслідок порушення його законних прав на працю, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
В той же час визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним  врахувати вимоги розумності та справедливості, а також конкретні обставини справи.
Позивач хоча і був переведений у Кальміусько-Нікольський об`єднаний районний військовий комісаріат для участі у медичній комісії з 01.03.2018 року безстроково, проте таке переведення відбулося лише в межах територіальної локації, умови переведення не торкнулися фаху, так як позивач був переведений   на посаду лікаря – психіатра, як наслідок  твердження про втрату кваліфікації не є переконливими.
Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції вважає можливим задовільнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000грн.   
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, а тому прийняв помилкове рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано  та постановлено нове про часткове  задоволення позовних вимог, з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи  на новий розгляд  змінює рішення  або ухвалює нове, цей суд відповідно  змінює розподіл судових витрат.
Як наслідок колегія суддів апеляційної інстанції вважає доцільним здійснити розподіл судових витрат пропорційно  розміру задоволених позовних вимог.
До судових витрат у відповідності ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України відносяться  судовий збір та витрати  на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом отримав   професійну правничу допомогу, яку оплатив в сумі  2700грн.(а.с.6)
Оскільки позовні вимоги задоволені на 8,33% з відповідача на користь позивача необхідно  стягнути у відшкодування понесених витрат  400,00 грн.  
Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2022 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити частково. 
Рішення Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня  2021 року – скасувати та постановити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального  некомерційного підприємства  Психіатрична лікарня міста Маріуполя про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути  з Комунального  некомерційного підприємства  Психіатрична лікарня міста Маріуполя на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000(п`ять тисяч) гривень та 400(чотириста)гривень у відшкодування понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М.Барков

          М.Ю.Лопатіна