Ухвала
 
07 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 552/3671/21
провадження № 61-1896ск22
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. 
 
В обґрунтування його підстав зазначає, що за результатами електронних торгів від 15 червня 2017 року він набув у власність квартиру АДРЕСА_1 за ціною 175 200,00 грн, із них: 8 760,00 грн ним сплачено в якості гарантійного внеску на рахунок ДП «Сетам», а 166 400,00 грн  на рахунок Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Право власності на вказане майно зареєстроване за ним 11 липня 2017 року.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 552/2774/19 визнано недійсними електронні торги, скасовано протокол електронних торгів, акт реалізації предмета іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.
 
У зв`язку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного за результатами електронних торгів та з підстав неналежного виконання організаторами торгів зобов`язання повернути позивачу (покупцю) сплачені ним грошові кошти, постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 стягнуто на його користь із ДП «Сетам» інфляційні втрати у розмірі 167,32 грн та 3 % річних у розмірі 172,44 грн, із Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) інфляційні втрати у розмірі 2 839,92 грн, 3 % річних у розмірі 4 313,58 грн та 6 500,00 грн витрат пов`язаних з реєстрацією права власності.
 
Враховуючи, що Київський ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) повернув сплачені ним на виконання правочину, визнаного недійсним, грошові кошти 14 квітня 2021 року, просить стягнути із Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на його користь інфляційні витрати за період із 23 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 7 322,25 грн та 3 % за користування грошовими коштами за цей же період у розмірі 1 647,29 грн.
 
Також зазначає, що у період із 11 липня 2017 року по 07 листопада 2019 року на нього, як власника нерухомого майна покладався обов`язок з його утримання та рішенням суду від 11 лютого 2021 року у  справі № 552/2891/20 стягнуто з нього заборгованість за теплопостачання на загальну суму 31 671,06 грн. Проте позивач не користувався наданими житлово-комунальними послугами, оскільки квартира йому передана не була, залишаючись у фактичній власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Останні перешкоджали йому в реалізації належного права та споживали комунальні послуги особисто. Враховуючи, що Київський ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та ДП «Сетам» були продавцями майна, щодо якого позивач поніс витрати, а  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично та особисто споживали житлово-комунальні послуги, ціна яких становить витрати з утримання майна, просить стягнути 31 671,06 грн з відповідачів у солідарному порядку.
 
Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто із Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 23 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 7 322,25 грн, відсотки за користування грошовими коштами за період із 23 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 1 647,29 грн, судові витрати в розмірі 908,00 грн, а всього 9 877,54 грн.
 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року рішення Київського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року в частині стягнення із Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат за період з 23 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 7 322,25 грн, відсотків за користування грошовими коштами за період із 23 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року у розмірі 1 647,29 грн, судових витрат в розмірі 908,00 грн, а всього 9 877,54 грн скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір в розмірі 1 362,00 грн.
 
28 січня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову є вимога про стягнення коштів, ціна позову у даній справі становить 40 640,60 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа становить значний суспільний інтерес.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             Є. В. Петров