П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2001/21	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді – 	Вербицької Н.В., 	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
В травні 2021 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» (далі – відповідач) з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 16054,81 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в сумі 16054,81 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн..
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.124 КАС України внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного.
Висновок суду першої інстанції про те, що даний позов був поданий позивачем з пропуском строку звернення до суду ґрунтується на тому, що спірні правовідносини стосуються невиплати особі у день звільнення з військової служби грошової компенсації вартості речового майна, яким останню не забезпечено під час проходження військової служби, і тому такий спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із таким позовом застосуванню підлягає спеціальний строк звернення до суду, а саме місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Оскільки позивача було звільнено за власним бажанням з 05.08.2020 року наказом відповідача №72/ОС від 04.08.2020 року, то звернення позивача з цим позовом лише у травні 2021 року здійснено з пропуском місячного строку, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.
При цьому, суд першої інстанції відхилив посилання позивача на те, що невиплата спірної суми є триваючим порушенням з боку відповідача, про яке йому стало відомо лише у квітні 2021 року після отримання від відповідача інформації про перелік неотриманих ним предметів речового забезпечення та нараховану йому компенсацію у розмірі 16054,81 грн. згідно довідки від 26.10.2020 року. 
В апеляційній скарзі апелянт вказує на недотримання судом першої інстанції приписів ч.13 ст.171 КАС України, вважаючи, що перед залишенням позову без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції повинен був залишити позов без руху, надавши позивачу право подати заяву про поновлення такого строку, незалежно від викладення позивачем своєї позиції з цього питання у відповіді на відзив.
Апелянт також вказує на неврахування судом першої інстанції всіх обставин, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом в травні 2021 року, зокрема, не ознайомлення позивача з відповідними атестатами та довідками, внаслідок чого позивачу не було відомо спірну суму компенсації, що не була ним отримана при звільненні. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта відхиляє, виходячи з наступного.
Статтею 123 КАС України врегульовано застосування судом наслідків пропущення строків звернення до суду.
Частина 1 та 2 цієї статті визначають процесуальні дії суду у випадку подання позову з пропуском такого строку на стадії до відкриття провадження у справі.
Частинами 3 та 4 цієї статті визначені процесуальні дії суду у випадку виявлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду вже після відкриття провадження у справі.
Так, частиною 3 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що ст.123 КАС України є спеціальною нормою у випадку застосуванням судом наслідків пропущення строків звернення до суду як до відкриття провадження у справі, так і після відкриття такого провадження, і положення цієї статті не визначають обов`язку суду залишати позов без руху, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлений судом після відкриття провадження.
З цих підстав колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на невиконання судом приписів ч.13 ст.171 КАС України, якою передбачено залишення позову без руху у випадку виявлення після відкриття провадження у справі факту подачі позову без дотримання вимог ст.ст.160,161 КАС України.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ч.6 ст.161 КАС України встановлюється обов`язок позивача долучити до позовної заяви заву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтування причин такого пропуску в тому випадку, якщо такий строк є пропущеним. 
Однак позиція позивача, яку він виклав у відзиві на позов (а.с.57-60), зводиться до того, що такий строк позивачем не пропущений, що, відповідно, не викликає у позивача обов`язку просити суд про поновлення такого строку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення судом питання про застосування передбачених частиною 3 ст.123 КАС України наслідків пропуску строку звернення до суду повинно здійснюватися з врахуванням позиції позивача з цього питання, для чого суд повинен забезпечити позивачу можливість висловити таку позицію. Однак забезпечення такої можливості не повинно здійснюватися саме шляхом залишення позову без руху.
Як слідує за матеріалів справи, позивач висловив свою позицію щодо дотримання ним строку звернення до суду з цим позовом у відзиві на позов (а.с.57-60), і суд першої інстанції в мотивувальній частині спірної ухвали надав оцінку доводам позивача з цього питання, і колегія суддів погоджується з такою оцінкою.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з 05.08.2020 року позивач достеменно довідався про припинення ним служби і виникнення у відповідача обов`язку із приводу проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні, однак опікуватися своїм правом на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна позивач розпочав лише у січні 2021 року, про що свідчить його заява до відповідача, що не відповідає базовим засадам сумлінності, розумності та розсудливості. 
При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Водночас, незнання про порушення про порушення свого права через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Правильним є твердження суду першої інстанції про те, що звернення позивача із заявою до відповідача лише 19.01.2021 року не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані щодо наявності обґрунтованих перешкод у зв`язку з якими позивач не міг звернутися до відповідача з метою отримання копії відповідних атестату та довідки одразу після 05.08.2020 року та відповідно своєчасно звернутися до суду з таким позовом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, визначеного ч.5 ст.122 КАС України, так і щодо ненадання позивачем належних обґрунтувань та доказів поважності причин пропуску цього строку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про залишення позову без розгляду, і підстави для зміни чи скасування такого рішення відсутні.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року про залишення позову без розгляду – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.