УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 753/2797/21
провадження № 51-66ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100020000067, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перехрестя Закарпатської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва 21 травня 2021 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Суть питання
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року   ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі настрок 5років. 
На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вищевказаним попереднім вироком, більш суворим, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки.
Київський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2021 року залишив вирок місцевого суду без змін. 
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, засуджений подав касаційну скаргу, в якій, як можливо зрозуміти з її змісту, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вважав суперечливими докази у справі № 753/2797/21.
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, Верховний Суд в ухвалі від 10 січня 2022 року встановив, що скарга подана без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, згідно з якими в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Засудженому було роз`яснено, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України його касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Зазначено що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу засудженого на тому, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Засудженому було зазначено, що він обмежившись загальними фразами, не конкретизував, яких саме істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій. Зокрема, не обґрунтував, у чому саме полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для зміни або скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.
Однак, усупереч наведеним вказівкам у частині обґрунтування вимог, засуджений, при повторному зверненні до касаційного суду, проігнорував вказівки Верховного Суду, наведені в ухвалі від 10 січня 2022 року, щодо недодержання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, а доводи його касаційної скарги знов фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги засудженого без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК України.
Стаття 436 КПК України визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК України, при повторному зверненні до Верховного Суду засуджений знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3