ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13984/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ДКС України щодо відмови у перерахуванні коштів по заробітній платі відповідно до судового наказу від 03.10.2013 по справі №756/13425/13ц і виконавчого листа по справі №756/5686/19; 
- зобов`язати ДКС України виплатити гарантовані державою для забезпечення виконання судових рішень за рахунок коштів державного бюджету кошти на загальну суму 108970,86 та 1000,00 грн судового збору згідно з виконавчим листом; 
- стягнути з ДКС України 3% річних у сумі 4714,00 грн та інфляційних витрат у розмірі 3369,00 грн, а також моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання судового рішення в частині стягнення коштів за рахунок державного бюджету.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2021 адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ДКС України щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні коштів по заробітній платі відповідно до судового наказу від 03.10.2013 по справі №756/13425/13ц і виконавчого листа від 09.10.2019 по справі №756/5686/19. 
- зобов`язано ДКС України виплатити ОСОБА_1 гарантовані державою для забезпечення виконання судових рішень за рахунок коштів державного бюджету кошти на загальну суму 108 970,86 та 1000,00 грн судового збору відповідно до судового наказу від 03.10.2013 по справі №756/13425/13ц і виконавчого листа від 09.10.2019 по справі №756/5686/19;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач, зокрема зазначає, що відповідно до абз. 2, п. п.1, п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Апелянт звертає увагу, що виконання рішень за бюджетною класифікацією КПКВК 3504040 здійснюється в поряду черговості та за наявності відповідних бюджетних коштів, виділених на таку програму згідно Державного бюджету України.
ДКС України звертає увагу, що невиконання судового рішення зумовлене виключно відсутністю достатнього фінансування з боку держави, що свідчить про відсутність ознак протиправності в діях казначейської служби.
Крім того, враховуючи недостатність бюджетних коштів за програмою КПКВК 3504040, Казначейством направлялися до Міністерства фінансів України бюджетні запити до проектів державного бюджету з пропозиціями збільшити бюджетні призначення за цією програмою.
Таким чином, невиконання судових рішень сталося не з вини органів казначейства, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача.
Водночас суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку із чим ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконання рішення від 03.10.2013 у справі №756/13485/13-ц Оболонським районним судом міста Києва 08.11.2013 видано судовий наказ щодо стягнення з Державного підприємства "Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління" на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 8 970,86 грн.
У квітні 2018 року позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою щодо безспірного списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень "Заходи щодо виконання рішень суду", що гарантовані державою, за наслідками розгляду якої відповідач підтвердив наявність у нього судового наказу від 08.11.2013 №756/13485/13-ц та зазначив про те, що встановлений обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок Програми за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою.
За посиланням позивача, у зв`язку з тривалим невиконанням вказаного судового наказу, 23.04.2019 він звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою, за наслідками розгляду якої судом постановлено рішення від 28.08.2019 у справі №756/5686/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.
Суд вирішив стягнути з Державного підприємства "Центральний науково-дослідний інститут навігації і управління" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
З метою примусового виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23.04.2019 у справі №756/5686/19 видано виконавчий лист від 09.10.2019.
На письмові звернення позивача від 11.05.2018, від 21.02.2019, від 20.07.2020 та від 12.01.2021 відповідач у своїх листах від 22.05.2018 №5--13/3090-8452, від 27.03.2019 №5-11-11/5419, від 10.08.2020 №5-11-11/13868, від 08.09.2020 №5-12-12/15631, від 19.01.2021 №5/12/12/1511 та від 12.03.2021 відповідач повідомив про те, що строки виконання наказу суду по справі №756/13485/13-ц та виконавчого листа по справі №756/5686/19 залежать від обсягу виконавчих документів, як щокварталу надходять до органів Казначейства від оранів державної виконавчої служби по першій черзі погашення заборгованості та суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік за Програмою.
Уважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати зазначених коштів протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Частиною 2 вказаної статті 3 Закону №4901-VI встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845)
У пункті 2 Порядку №845 зазначено, що безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно пункту 3 Порядку №845, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 24 Порядку №845 установлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, а саме: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувана (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).
Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку (пункт 25 Порядку №845). 
Пунктом 28 Порядку №845 встановлено, що орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів. 
З дня визначення кодів класифікації видатків бюджету та рахунків орган Казначейства повідомляє боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, про здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника та не проводить платежі, крім платежів, які визначені у пункті 25 цього Порядку. 
У повідомленні зазначаються строк подання боржником або бюджетною установою, що здійснює централізоване обслуговування боржника, інформації, пов`язаної з виконанням рішення про стягнення коштів, який не може перевищувати п`яти робочих днів з дати надходження повідомлення, та відомості про непроведення органом Казначейства платежів за платіжними дорученнями боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника. 
Відповідно до пункту 31 Порядку №845 у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця б`юджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.
Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.
Відповідно до пункту 33 Порядку у разі коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, то його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (далі - Бюджетна програма КПКВК 3504040).
У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені Порядком №845.
Згідно пункту 47 Порядку №845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
Пунктом 48 Порядку №845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.
Відповідно до пункту 49 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Аналізуючи наведені приписи законодавства у співставленні зі встановленими обставинами цієї справи, необхідно звернути увагу на те, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України обмежена відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Якщо таких коштів недостатньо, Державна казначейська служба України зобов`язана звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України. При цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.
Отже, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, необхідно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.
Як вбачається з матеріалів справи, Казначейством направлялися листи до Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону України про Державний бюджет у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040.
Колегія суддів зауважує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.
Суд першої інстанцій правильно зазначив, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню. Проте, у контексті встановлених у цій справі обставин необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачеві коштів протягом встановленого строку за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Державна казначейська служба України допустила протиправну бездіяльність.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним в постановах від 15 травня 2019 року в справі №688/4324/16-а, від 06 листопада 2019 року в справі №803/1449/16 та від 13 серпня 2020 року в справі №818/1653/17.
Висновок про протиправну бездіяльність ДКС України не може ґрунтуватися лише на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, залишається невиконаним, а тому висновки суду першої інстанції з цього приводу є необґрунтованими.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, оскільки задоволення позовних вимог ґрунтувалося на невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
          У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький

Суддя                                                              В.П.Мельничук 

Суддя                                                              О.М.Оксененко