ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи 654/4491/20     Головуючий у І інстанції Ширінська О.Х.
Номер провадження 22-ц/819/1738/21 Доповідач Семиженко Г.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Семиженка Г.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
Чорної Т.Г.,
секретар Плохотніченко А.В.,
розглянувши у місті Херсоні у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Іващенка Андрія Івановича від імені ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області, ухваленого 30 червня 2021 року під головуванням судді Ширінської О.Х. та складенням повного тексту 06 липня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України, третя особа начальник Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України Андрієнко Ігор Олегович, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Вимоги позову
У позові від 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 просив:
-визнати протиправним та скасувати наказ начальника Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра (далі БУВР нижнього Дніпра) Державного агентства водних ресурсів України від 14 вересня 2020 року № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра»;
-визнати протиправним та скасувати наказ начальника БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 27 листопада 2020 року № 352-ос «Про особовий склад»;
-визнати звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників з роботи і відповідно з посади провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра незаконним;
-поновити незаконно звільненого працівника ОСОБА_1 на роботі і відповідно на посаді провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра;
-зобов`язати БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі;
-зобов`язати відповідача скасувати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про його звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України та зробити новий запис про поновлення на роботі на посаді провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра;
-стягнути з БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 гривні. 
Підстави та обґрунтування позову
Посилався на те, що 08 травня 2020 року відповідно до наказу начальника БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України № 71-ос від 07 травня 2020 року позивач був прийнятий на роботу на посаду провідного інженера з транспорту гаража Приморської ділянки БУВР нижнього Дніпра за переведенням з Приморського управління водного господарства, яке було реорганізовано та приєднано до БУВР нижнього Дніпра, про що було зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача, до цього з 18 червня 2014 року позивач працював начальником гаража у Приморському управлінні водного господарства, за час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався, наказом начальника БУВР нижнього Дніпра № 352-ос від 27 листопада 2020 року «Про особовий склад» 30 листопада 2020 року позивача було звільнено з посади провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно п. 1 ) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вважає вказане звільнення незаконним, а наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при повідомленні про зміни істотних умов праці позивачу не було запропоновано продовженні роботи на інших вакантних посадах, наприкінці листопада було запропоновано вакантну посаду слюсаря на Чулаківській дільниці БУВР нижнього Дніпра, від якої він відмовився з підстав нерівноцінності даної посади посаді, яку він обіймав, так як відповідно до Класифікатора професій провідний інженер з транспорту відноситься до розділу «Професіонали», тоді як запропонована посада слюсаря відноситься до «Кваліфіковані робітники з інструментом» та передбачає виконання роботи з інструментом, передумовою та підставою звільнення позивача було повідомлення про можливе звільнення від 14 вересня 2020 року, наказ БУВР нижнього Дніпра № 119 від 14 вересня 2020 року «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра», штатний розпис з 01 грудня 2020 року, згідно наказу БУВР нижнього Дніпра № 101 від 05 серпня 2020 року відбулися зміни в підпорядкуванні гаража (місто Гола Пристань), гараж було підпорядковано начальнику Скадовської експлуатаційної дільниці ОСОБА_2 , вважає, що в період з 14 вересня 2020 року по дату звільнення позивача у БУВР нижнього Дніпра були рівноцінні вакантні посади як в апараті БУВР нижнього Дніпра у місті Херсоні, так і на дільницях у місті Олешки та Олешківському районі, місті Скадовську та Скадовському районі, селищі Каланчак та Каланчацькому районі, які є структурними підрозділами БУВР нижнього Дніпра та приєднанні до нього внаслідок реорганізації, у період з 14 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року могли утворюватися нові вакансії внаслідок звільнення працівників, проте вказаних посад позивачу запропоновано не було, наказ БУВР нижнього Дніпра № 32-ос від 27 листопада 2020 року не містить посилання на відмову позивача від переведення, згідно диплома ДТ № 476222 Токмацького механічного технікуму позивач отримав освіту за спеціальністю «Двигуни внутрішнього згорання» та здобув кваліфікацію техніка-механіка, має посвідчення водія категорії В, С, багаторічний досвід роботи на посадах головного інженера, гідротехніка, завідувача автогаражу, завідувача центральної ремонтної майстерні, інженера по охороні праці та техніці безпеки, зазначає, що при звільненні відповідачем не було дотримано вимоги п. 1) ч. 1, ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 43, ст. ст. 47, 49-2, 116 КЗпП України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, відповідач з 01 грудня 2020 року міг здійснити переведення позивача у інший структурний підрозділ відповідно до ст. 32 КЗпП України, так як у відповідача з 01 грудня 2020 року були наявні обставини, передбачені ст. 42-1 КЗпП України, він зобов`язаний був проінформувати позивача про появу вакансії, чого не зробив, що вказує на протиправність його дій.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Мотиви суду першої інстанції
Суд прийшов до висновку про те, що оспорюваний позивачем наказ про його звільнення відповідає вимогам п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивачем в ході розгляду справи не було надано належних та допустимих у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України доказів в обґрунтування заявлених вимог щодо порушення відповідачем положень ст. 42, ст. 43, ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача, натомість роботодавцем під час процедури звільнення ОСОБА_1 дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, запропоновано усі наявні вакантні посади на підприємстві, які він міг виконувати за своєю кваліфікацією та від яких відмовився, у зв`язку з чим суд визнав безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем порядку його вивільнення, переважне право на залишення на роботі у разі скорочення чисельності чи штату працівників перед іншими особами відповідно до ст. 42 КЗпП України можливе лише у разі наявності таких осіб на аналогічних посадах, проте такі особи були відсутні, твердження позивача про його звільнення без належної згоди профспілкового органу не відповідає дійсним обставинам, заявою від 23 листопада 2020 року позивач просив розглянути його питання без його участі, погодження профспілкової організації БУВР нижнього Дніпра про звільнення позивача мало місце відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників перебуває у компетенції власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу.
Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат Іващенко А.І. від імені ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені.
Підстави та обґрунтування апеляційної скарги
Крім доводів, зазначених у позові, посилався на те, що відповідно до ст. 43 Конституції України, ч. 2 ст. 2, ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2, ч. 1 ст. 42 КЗпП України однією із найважливіших гарантій для працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, висновок суду першої інстанції про те, що роботодавцем під час процедури звільнення позивача виконано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки запропоновано усі наявні вакантні посади на підприємстві, які він міг би займати за своєю кваліфікацією, проте позивач від запропонованих посад відмовився, не відповідає дійсності, оскільки позивачу окрім як 20 листопада 2020 року не надавалося пропозицій щодо переведення на вакантні посади, вважає, що протягом періоду змін в організації виробництва і праці у штаті відповідача могли бути вакантними посади, які відповідали кваліфікації позивача, не відповідають обставинам справи і висновки суду першої інстанції про те, що 20 листопада 2020 року позивачу було запропоновано одну лише посаду ремонтувальника руслового, так як ще не було сформовано новий штатний розпис, оскільки станом на вказану дату у БУВР нижнього Дніпра діяв штатний розпис від 01 жовтня 2020 року і жодних розпорядчих актів про введення в дію іншого штатного розпису чи змін до нього не існувало, також про те, що позивач не погодився б зайняти некваліфіковану посаду сторожа у промисловій базі села Рибальче або у Чаплинській експлуатаційній дільниці Каховського району, оскільки за поясненнями представника відповідача ця посада у період змін в організації виробництва і праці у БУВР нижнього Дніпра позивачеві не пропонувалася, посилання суду першої інстанції як на встановленні обставини на те, що вакантні посади станом на 19 листопада 2020 року провідного інженера-гідротехніка, тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва, токаря, машиніста-крана, гідрогеолога, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, регулювальника подавання води та інші вимагають спеціальної фахової підготовки та відповідної кваліфікації є припущенням, позивач з урахуванням досвіду має достатню кваліфікацію, щоб належно виконувати роботу на деяких із вакантних посад, наприклад на посаді регулювальника подавання води, яка не потребує спеціальних знань, відповідач як роботодавець не довів належного виконання ним вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, тому його необхідно вважати таким, що протягом періоду змін в організації виробництва і праці не запропонував працівнику ОСОБА_1 наявну в установі роботу, тобто усі вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, в порушення ст. 42 КЗпП України відповідачем не було забезпечено право позивача на залишення його на роботі в умовах змін в організації виробництва і праці як працівника, який серед працівників, посади яких не скорочувалися, міг бути більш кваліфікованим і продуктивним, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до штатного розпису у БУВР нижнього Дніпра у період з дня попередження позивача про наступне вивільнення до дня звільнення з 14 вересня по 30 листопада 2020 року були наявні (чи вакантні) посади, які відповідали кваліфікації позивача, зокрема провідного інженера-механіка групового, інженера з транспорту І категорії у Каланчацькій експлуатаційній дільниці, провідного механіка у Каланчацькій експлуатаційній дільниці, провідного інженера з транспорту у Скадовській експлуатаційній дільниці, механіка І категорії у Скадовській експлуатаційній дільниці, механіка І категорії у Чулаківській експлуатаційній дільниці, механіка І категорії у Бехтерській експлуатаційній дільниці, провідного інженера з транспорту у Чаплинській експлуатаційній дільниці, провідного інженера з ремонту у промисловій базі (місто Гола Пристань), яка є однорідною з посадою, яку займав позивач.
Відзив на апеляційну скаргу
У відзиві Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів Україниз відповідним обґрунтуванням на користь висновків суду першої інстанції поставлено питання про залишення рішення у справі без змін, апеляційної скарги без задоволення.
Процесуальні позиції учасників при апеляційному розгляді справи
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іващенко А.І. вимоги скарги підтримав, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися повторно.
Позиція апеляційного суду
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви суду апеляційної інстанції
П. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України надає право власнику або уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, у випадку зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності або штату працівників, за ч. 2 вказаної норми права звільнення з вказаної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, відповідно до ч. 1 ст. 42 цього Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно ст. 49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
За змістом приведених нормативних положень прийняття рішення щодо скорочення штату працівників перебуває у абсолютній компетенції власника або уповноваженому ним органу, які несуть ризики здійснення статутних обов`язків відповідним господарюючим суб`єктом, на таке рішення не може впливати працівник чи суд, суду у даному випадку належить встановити, чи було таке скорочення штату працівників реальним та чи було дотримано при цьому відповідні законодавчі положення.
За положеннями ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, або іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як вбачається з матеріалів справи позивач з 18 червня 2014 року по 07 травня 2020 року займав посаду начальника гаража у Приморському управлінні водного господарства, з 08 травня 2020 року по 30 листопада 2020 року посаду інженера з транспорту гаража Приморської дільниці у Басейновому управлінні водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України, яке є правонаступником попереднього управління, наказом № 119 БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 14 вересня 2020 року «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» було створено робочу групу з проведення оптимізації апарату БУВР нижнього Дніпра, якій доручено до 30 вересня 2020 року розробити оптимізовану структуру апарату БУВР нижнього Дніпра, відповідальними особам до 01 жовтня 2020 року підготувати зміни до штатного розпису апарату БУВР нижнього Дніпра (з урахуванням оптимізації), в установленому порядку внести відповідні зміни та подати на затвердження до Держводагенства, до 01 жовтня 2020 року письмово попередити працівників структурних підрозділів, яких стосуються зміни структури та штатного розпису, про можливе вивільнення з урахуванням оптимізації, надати в міський центр зайнятості інформацію про заплановане вивільнення працівників, забезпечити контроль за додержанням вимог трудового законодавства України при проведенні вивільнення працівників у зв`язку з оптимізацією структури апарату БУВР нижнього Дніпра.
Повідомленням відповідача № 10/1962 від 14 вересня 2020 року позивача було повідомлено про те, що у зв`язку зі змінами в штатному розписі БУВР нижнього Дніпра на підставі наказу БУВР нижнього Дніпра «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» від 14 вересня 2020 року № 119 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про можливе скорочення його посади та звільнення за п. 1) ст. 40 КЗпП України 30 листопада 2020 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, повідомленням № 10/3221 від 19 листопада 2020 року відповідно до наказу БУВР нижнього Дніпра «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» від 14 вересня 2020 року № 119-ос та штатного розпису управління з 01 грудня 2020 року позивача повідомлено, що його посада підлягає скороченню 30 листопада 2020 року за п. 1) ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, із зазначенням про те, що на той час вакантні посади відповідної професії та спеціальності позивача відсутні, йому запропоновано вакантну посаду ремонтувальника руслового Чулаківської експлуатаційної дільниці, з яким ОСОБА_1 ознайомився 20 листопада 2020 року та висловив свою незгоду, 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 на адресу голови профспілкового комітету БУВР нижнього Дніпра було подано заяву про розгляд його питання про скорочення штату без його присутності, за протоколом № 33 засідання профспілкового комітету БУВР нижнього Дніпра від 23 листопада 2020 року адміністрація БУВР нижнього Дніпра провела процедуру скорочення з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, профспілковий комітет надав згоду на розірвання трудового договору на підставі п. 1) ст. 40 КЗпП України (скорочення штату) 30 вересня 2020 року з наданням гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством з ОСОБА_1 (а.с. 78-80).
Згідно витягу зі штатного розпису, затвердженого Держводагенством від 27 листопада 2020 року, було внесено зміни до штатного розпису на 2020 рік, які вводяться в дію з 01 грудня 2020 року, виведено зі штатного розпису гараж (місто Гола Пристань), провідного інженера з транспорту у кількості двох штатних посад (а.с. 81-82).
Наказом відповідача № 352-ос від 27 листопада 2020 року «Про особовий склад» ОСОБА_1 провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) було звільнено 30 листопада 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1) ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 53-55).
Згідно довідки про заробітну плату БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за вересень-жовтень 2020 років складає 12480,86 гривні, заробітна плата, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати складає 12480,86 гривні, середньомісячна заробітна плата складає 6240,43 гривні, середньоденна заробітна плата складає 297,16 гривні (а.с. 140).
За обставинами справи у відповідача дійсно відбулося скорочення посади позивача, він був повідомлений під підпис про майбутнє звільнення, аналогічної скороченій вакантної посади у відповідача не було, проте в порушення вище наведених положень трудового права останнім не було запропоновано позивачу інших вакантних на той час посад, зокрема посади сторожа, отже визначена законом процедура скорочення посади позивача відповідачем дотримана не була, його звільнення не є законним, позивача слід поновити на роботі з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 79044,56 гривні у відповідності до ст. 235 КЗпП України за 266 робочих днів при середньоденному заробітку у відповідності до довідки відповідача в 297,16 гривні, заперечень щодо якого стороною позивача надано не було, з утриманням встановлених чинним законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Разом з тим вимога позову про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 14 вересня 2020 року № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» не підлягає задоволенню, оскільки таке питання перебуває в абсолютній його компетенції, також зайвою є вимога щодо здійснення відповідних записів у трудовій книжці позивача, т.я. такі дії проводяться на підставі рішення суду у справі, рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним, в решті його належить скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Іващенка Андрія Івановича від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 стосовно поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, та в цій частині прийняти нове судове рішення.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 27 листопада 2020 року № 352-ос «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 , провідного інженера з транспорту гаража (м. Гола Пристань), 30 листопада 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зазначене звільнення ОСОБА_1 визнати незаконним.
Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного інженера з транспорту гаража (місто Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України з 30 листопада 2020 року.
Стягнути з БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2020 року по 22 грудня 2021 року у розмірі 79044,56 гривні з утриманням встановлених чинним законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України на користь ОСОБА_1 2102 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 23 грудня 2021 року і з цього дня на постанову протягом тридцяти днів може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _  Л.В. Пузанова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г. Чорна