П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/18243/21	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САМОЦВІТ ЛТД» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року (суддя Балан Я.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 04.11.2021 року) про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САМОЦВІТ ЛТД» до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову по справі №420/18243/21, вхід. №60971/21, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД556/353/НП/ТД-ФС від 16 вересня 2021 року.
В обґрунтування вищевказаної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «САМОЦВІТ ЛТД» зазначено, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області було подано оскаржувану постанову до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на примусове виконання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю «САМОЦВІТ ЛТД» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким забезпечити позов.
При цьому апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що наразі існує очевидна та реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» до ухвалення рішення у справі, яка полягає у передчасному та безспірному списанні грошових коштів з рахунку позивача у розмірі суми стягнення – 96000,00 грн., виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність оскаржуваної постанови суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача такою постановою, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач заяву про забезпечення позову від 03.11.2021 року обґрунтував наступним:
- накладення арешту на кошти позивача призведе до негативного впливу на його господарську діяльність у вигляді неможливості належного виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати працівникам товариства заробітної плати.
При цьому, будь-яких доказів, які б містили відомості про його поточні фінансові показники, обсяг оборотних коштів (активів), розмір грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів, тощо до заяви позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві про забезпечення позову по справі №420/18243/21 вхід. №60971/21 позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД556/353/НП/ТД-ФС від 16 вересня 2021 року (вх. №60971/21).
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З наведених положень ч. 1 ст. 151 КАС України вбачається, що законодавцем встановлений вичерпний перелік видів (шляхів) забезпечення позову.
Таким чином, суд першої інстанції слушно зазначив, що не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
У даному випадку, ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» звернулось до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу, який може бути сплачений добровільно або ж стягнутий у межах процедури примусового виконання, яку здійснюють органи державної виконавчої служби у порядку, встановленому Законом «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закону України №1404-VIII).
Згідно з пунктом 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року (надалі - Порядок №509) штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.
Відповідно до пункту 11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються - органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України)).
Законом України №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» обґрунтувало необхідність застосування таких заходів тим, що накладення арешту на кошти позивача призведе до негативного впливу на його господарську діяльність у вигляді неможливості належного виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати працівникам товариства заробітної плати.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що за приписами частини 3 статті 56 Закону України №1404-VIII, арешт на майно (кошти) боржника накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Зазначеному положенню статті 56 Закону України №1404-VIII кореспондує зокрема, пункт 8 частини VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432 (далі - Інструкція №512/5).
Тобто, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
Отже, державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.
Судом першої інстанції вірно зауважено, що сума штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» становить 96000,00 грн.. Таким чином, накладення арешту на кошти ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» можливе лише у межах вказаної суми.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, частиною 2 статті 150 КАС України встановлений вичерпний перелік підстав-випадків забезпечення позову.
Також, як вірно зауважив суд першої інстанції, ознаки протиправності Постанови про накладення штрафу шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу №ОД556/353/НП/ТД-ФС від 16.09.2021 року підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а посилання позивача на певні норми чинного законодавства України щодо протиправності оскаржуваного рішення не може вважатись його очевидною протиправністю.
Проте, позивач у заяві не навів та до неї не додав жодного конкретного доказу на підтвердження того, що саме у цій справі, за заявленими позовними вимогами:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, вказана заява подана позивачем без додатків-доказів.
Позивачем не додано до заяви будь-яких доказів, які б містили відомості про його поточні фінансові показники, обсяг оборотних коштів (активів), розмір грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів, тощо до заяви позивачем не надано.
У контексті вищенаведеного у суду відсутня можливість встановити та перевірити чи володіє заявник фінансовими можливостями, з урахуванням сум штрафу, достатніми для нормального функціонування товариства і здійснення ним господарської діяльності.
Також, довідка №39-253-45364-2021-БТ від 03.11.2021 року, надана ПАТ «АБ «Південний» свідчить про наявність відкритого єдиного рахунку лише у вказаному банку, а не в інших банківських установах, та не містить інформації про поточний фінансовий стан рахунку позивача.
До того ж, питання, пов`язані зі сплатою ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» штрафу на підставі оскаржуваної постанови контролюючого органу не входять до предмету доказування у даній справі, який безпосередньо пов`язаний з перевіркою дотримання відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови вимог законодавства, що, у свою чергу, не створює передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення даного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як учасника публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, наслідки від незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки у разі задоволення позову позивач не позбавлений можливості звернутись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства.
Даний правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові по справі №200/3887/19-а від 20 серпня 2019 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі №420/18243/21, оскільки відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність оскаржуваної постанови суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача такою постановою, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність ухвали суду не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга ТОВ «САМОЦВІТ ЛТД» задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САМОЦВІТ ЛТД» залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов