ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25286/19                                                                              

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді суддів:	Парінова А.Б., Беспалова О.О., Файдюка В.В., 	
при секретарі судового засідання              Почепі В.В.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача (заявник): Чирва О.О.
від відповідача 1: Вовк І.Р.
від відповідача 2: не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України Рябошапки Руслана Георгійовича про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Генеральної прокуратури України, Першої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича, в якому просила суд:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Кадрової комісії №1 від 29.10.2019 №137 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора ;
- визнати неправомірним та скасувати наказ від 14.11.2019 № 1490 ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України або на рівнозначній посаді в Офісі Генерального прокурора з 18.11.2019;
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.11.2019 по дату винесення судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у оскаржуваному наказі відсутні правові підстави звільнення, оскільки передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" підстави для звільнення у вигляді реорганізації чи ліквідації Генеральної прокуратури України не відбулося, а мало місце лише її перейменування на Офіс Генерального прокурора. Також, позивач вважає, що не було дотримано процедури, передбаченої у випадку звільнення з вказаної підстави, зокрема, визначеної ст. 49-2 КЗпП України. На думку позивача, процедура атестації має дискримінаційний характер і не враховує гарантії перебування прокурора на посаді. Також позивач зазначила, що напередодні проведення атестації 19.10.2019 р. у неї раптово помер батько, у зв`язку з чим позивач не мала змоги належним чином підготуватися до іспиту, тоді як при телефонному спілкуванні з кадровою комісією було повідомлено про необхідність з`явитися на іспит.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №1 з атестації прокурорів Генеральної прокуратури України "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" №137 від 29.10.2019;
- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від  14.11.2019 № 1490ц;
- поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19.11.2019. Вирішено стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись частково з прийнятим судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме:
- абзац п`ятий резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року -  змінити, виклавши його наступним чином: "стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати винесення рішення в сумі 523785,00 грн. з відрахуванням податків та зборів";
- абзац сьомий резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року -  змінити, виклавши його наступним чином: "стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 30728,72 грн з відрахуванням податків  та зборів".
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що ухвалюючи рішення в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі, суд у резолютивній частині рішення не зазначив розмір присудженої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, та не зазначив, яка сума за час вимушеного прогулу підлягає стягненню, починаючи з 19.11.2019.
Також, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року змінено в мотивувальній та резолютивній частині, виклавши абзаци 4 та 5 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 у наступній редакції:
"Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України з 19.11.2019.". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року залишено без змін.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник зазначає, що пункт 5 резолютивної частини не викладено взагалі.
В судовому засіданні позивач підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення по справі.
Представник відповідача 1 заперечував, у повному обсязі.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 254 КАС України передбачено порядок роз`яснення судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч. 2 ст. 254 КАС України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 800/203/17 зазначила наступне: "Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення".
З огляду на зазначене, ч. 1 ст. 254 КАС України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.
Виходячи із системного тлумачення наведеної норми, роз`яснено може бути судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки, високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.
Так, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
В ухвалі Верховного Суду України від 13 липня 2016 року (справа N 21-452іп16) зазначено, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Таким чином, підставою для роз`яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
За роз`ясненням рішення суду можуть звертатися особи, які брали участь у справі, або державний виконавець у випадку, коли рішення є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.
Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що в резолютивній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від  12 жовтня 2021 року зазначено про зміну в мотивувальній та резолютивній частині, виклавши абзац 5 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 у наступній редакції, проте не зазначено зміст даної частини.
Так, судом першої інстанції в пункті 5 резолютивної частини зазначено: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі.».
Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Генеральної прокуратури України від 19.12.2019 року №18-1227зп вбачається, що загальна сума заробітної плати за останні два місяці проходження служби позивача становить 50283,26 грн, у тому числі: за вересень 2019 року - 29305,90 грн та за жовтень 2019 року - 20977,36 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1396,76 грн (50283,26 / 36 днів) (стор. 52 том ІІ).
Так, кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті (за період з 19.11.2019 року по 20.05.2021 року), складає 375 дні. Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 523785,00 грн. (375 х 1396,76) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання обов`язкових податків і зборів.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що абзац 5 резолютивної частини рішення підлягає зміні шляхом: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2019 року по 20.05.2021 року в сумі 523785,00 (п`ятсот двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з відрахуванням податків та зборів з даної суми».
Щодо доводів ОСОБА_1 , викладених у апеляційній скарзі про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.11.2019 до дати винесення рішення в сумі 523785,00 грн. з відрахуванням податків та зборів" із застосуванням коефіцієнту 4,04, колегія суддів зазначає про таке. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 "Про умови оплати праці прокурорів" затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора.
У свою чергу, колегія суддів зауважує, що абзацом третім пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури").
Пунктом 7 Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Разом з цим, позивачем процедуру проходження атестації не завершено, а застосування ж коефіцієнту 4,04 можливе лише за умови призначення на посаду прокурора до Офісу Генерального прокурора за результатами успішної атестації.
Таким чином, застосуванню коефіцієнта підвищення посадового окладу прокурора передує проходження прокурором успішно атестації та прийняття відповідним суб`єктом владних повноважень розпорядчого акту (наказу) щодо призначення чи переведення прокурора на посаду, визначену відповідним штатним розписом.
Отже, застосування для обрахування позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту 4,04 є передчасним, а відтак, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині застосування коефіцієнту не підлягає задоволенню.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі № 640/26041/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача  про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а  отже, абзац 5 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року викласти в наступній редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код 00034051) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2019 року по 20.05.2021 року в сумі 523785,00 (п`ятсот двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з відрахуванням податків та зборів з даної суми».
Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 252, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з Офісу Генерального прокурора (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2019 року по 20.05.2021 року в сумі 523785,00 (п`ятсот двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з відрахуванням податків та зборів з даної суми.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.