Єдиний унікальний номер 229/978/21 
Номер провадження 22-ц/804/2805/21        

Єдиний унікальний номер 229/978/21                                          Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л.
Номер провадження 22-ц/804/2805/21                                                        Суддя доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року                                                                                                            м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                                          Агєєва О.В.,
суддів:                                                            Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання              Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу №229/978/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки, з апеляційною скаргою відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 серпня  2021 року, ухвалене у складі судді Панової Т.Л., - 
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТОВ «Камос», в обґрунтування якого зазначила наступне. Вона є власником земельної ділянки площею 4,940га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, яка розташована на території Новобахмутівської сільради Ясинуватського району Донецької області. 01.11.2007р нею з СТОВ імені С.М. Кірова був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки. Правонаступником цього товариства на даний час є СТОВ "Камос". Основна мета договору оренди земельної ділянки - своєчасне отримання орендодавцем орендної плати в установленому розмірі.  Однак відповідач в порушення вимог діючого законодавства та договору оренди землі від 01.11.2007р не виплатив їй орендну плату за 2019-2020р.р., що є систематичною несплатою орендної плати. Вона була позбавлена доходу у вигляді отримання орендної плати за 2019-2020р.р. в сумі 9503,72грн.  Відповідачем не виконувалася також вимога п. 13 договору про перегляд кожні три роки розміру орендної плати. У звязку з вищевикладеним просила розірвати договір оренди землі від 01.11.2007року, укладений нею з СТОВ імені С.М. Кірова; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 9503,72грн, та судові витрати в сумі 1816грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 серпня  2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,94га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, розташованої на території Новобахмутівської сільської ради  Ясинуватського району Донецької області, укладений 01.11.2007року між ОСОБА_1 та СТОВ імені С.М. Кірова. Стягнуто зі СТОВ "Камос" на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період 2019-2020р.р. в сумі 9503 грн.  72 коп. та судові витрати  в сумі 1816 грн.

В апеляційній скарзі СТОВ «Камос» просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що під час розгляду справи з боку позивача не було надано будь-яких доказів, що позивач зверталася особисто або через представника за отриманням орендної плати, а їй було відмовлено. Позивач обізнана про місце розташування підприємства та строки виплати орендної плати, так як неодноразово отримувала належні їй виплати з дати укладення договору по теперішній час. Судом не було надано ніякої оцінки поведінки позивача стосовно укладення договору емфітевзису щодо спірної земельної ділянки в період дії договору оренди. Так, позивач під час діючого спірного договору оренди земельної ділянки уклав договір емфітевзису з іншою особою та отримав плату у розмірі 100000 грн. за користування земельною ділянкою. Невиплата орендної плати в даному випадку не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати, оскільки позивачем були створені штучні умови для розірвання договору оренди.

Позивачкою ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначила, що скарга відповідача не містить в собі жодної з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду. Звернення орендодавця до орендаря за орендною платою, навіть якщо такий обов`язок і був би передбачений договором оренди, не звільняє орендодавця від обов`язку своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідач не надає жодних доказів вчасного нарахування орендної плати і готовності виплатити її в строк, встановлений договором, та пропонування позивачці її отримати. Відповідач також мав можливість оплатити їй орендну плат шляхом внесення грошових коштів в депозит нотаріуса, нотаріальної контори, чи оплатити орендну плату за місцем її проживання. Щодо укладення договору емфітевзису позивач зазначає, що відповідач ніколи не втрачав доступу до земельної ділянки і постійно нею користувався. При цьому сторони договору емфітевзису не мали наміру виконувати цей договір. СТОВ «Камос» не зазначає, які саме дії позивача були вчинені з наміром завдати відповідачу шкоди та які дії позивача є зловживанням правом. Відповідачем не доведено, що порушення зобов`язання по сплаті орендної плати сталося не з його вини.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Хоча в скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, але з доводів мотивувальної частини апеляційної скарги  вбачається, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині розірвання договору оренди від 01 листопада 2007 року. Щодо незаконності рішення суду першої інстанції в іншій частині, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за період з 2019 по 2020 роки в сумі 9503 грн. 72 коп., апеляційна скарга доводів  в мотивувальній частині не містить.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга СТОВ «Камос» підлягає частковому задоволенню, а  рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 серпня  2021 року – частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, площею 4,94 га, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 137569, виданим 13 червня 2005 року Ясинуватською районною державною адміністрацією Донецької області.
01 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Ім. С.М. Кірова» укладено договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як орендодавець, надає, а СТОВ «Ім. С.М. Кірова», як орендар, приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, площею 4,94 га (рілля), строком на 15 років; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або натуроплатою у розмірі 1,1% нормативної грошової оцінки, що становить 491,79 грн. на рік, до кінця поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. 
Договір зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 серпня 2009 року за № 04.09.170.00096.
Отже, договір оренди землі № б/н від 01листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Ім. С.М. Кірова», був зареєстрований 20 серпня 2009 року відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час, та є чинним з моменту його державної реєстрації до 20 серпня 2024 року.
Згідно протоколу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. С.М. Кірова» № 2 від 18 листопада 2015 року, змінено найменування Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. С.М. Кірова» на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Камос». Змінено місцезнаходження Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. С.М. Кірова» на наступне: Україна,86032, Донецька область, Ясинуватський район, село Новобахмутівка, вулиця Шкільна, будинок 3.
До 2019 року орендна плата за договором від 01.11.2007 року виплачена відповідачем і отримана позивачем. 
В 2018 році орендна плата у розмірі 4751,86 грн. отримана позивачем за зверненням її представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності №793 від 29.08.2017 року. Зазначена обставина підтверджується розрахунком за 2018 рік орендної плати, який підписаний головним бухгалтером СТОВ «Камос» та не заперечується сторонами.
29 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ОСОБА_3 , як орендарем, укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого власник надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,94 га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області; договір укладено на 100 років, починаючи з дати його реєстрації; за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендну плату в розмірі 100000 грн.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року за позовом відповідача по справі СТОВ «Камос» визнано недійсним наведений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) що був укладений 29 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Зазначене рішення було залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача мала місце систематична несплата орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням товариством свого обов`язку щодо виплати орендної плати на протязі 2019-2020 років.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком та зазначає наступне.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.
За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата орендної плати.
Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною першою статті 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» також передбачені умови розірвання договору оренди землі, якими є невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, випадкове знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також підстави, визначені земельним законодавством та іншими законами України.
Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Судом першої інстанції обґрунтовано було зроблено посилання на зазначені норми законодавства, але не надано належної оцінки доказам того, що СТОВ «Камос» вживались заходи для виконання свого обов`язку за договором в частині  виплати орендної плати позивачу.
Так зокрема стороною відповідача було надано акт від 07 квітня 2021 року, відповідно до якого директор СТОВ «Камос» Кюрджиєв С.П., головний бухгалтер СТОВ «Камос» Репа Т.М., представники громади с.Новобахмутівка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , здійснили поадресний об`їзд орендодавців СТОВ «Камос», що мешкають на території с.Новобахмутівка, у тому числі ОСОБА_1 , з метою з`ясування причин неотримання та видачі орендної плати за землю за період з 2018-2020 роки. Відповідно до відомості на видачу орендної плати за землю за 2018-2020 роки ОСОБА_1 було запропоновано отримати орендну плату за землю у розмірі 8499,04 грн., однак вона відмовилась від її отримання, що засвідчила своїм особистим підписом.
Крім того, на підтвердження своїх доводів товариством було надано суду примірник місцевої газети «Торговий ряд» №45 від 04 листопада 2020 року, у якому СТОВ «Камос» було розміщено оголошення з проханням орендодавців та спадкоємців отримати орендну плату за використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення згідно укладених договорів оренди землі в строк до 31 грудня 2020 року. 
Судовим рішенням Дружківського міського суду Донецької області по справі 229/4116/19 від 21.02.2020р., що залишилось в силі після перегляду 05.08.2020р. судом апеляційної інстанції і набрало законної сили, встановлено, що станом на 19.12.2018р. ОСОБА_1 отримало орендну плату від СТОВ «Камос» за спірним договором оренди. Тобто заборгованості по орендній платі на вказану дату у товариства перед ОСОБА_1 не було.
З зазначеного рішення Дружківського міського суду також вбачається, що до суду СТОВ «Камос» звернулось в липні 2019 року, оскільки про наявність іншого договору оренди, укладеного ОСОБА_1 з ОСОБА_3 дізналось в травні 2019 року. Остаточне рішення по даній справі (постанова Донецького апеляційного суду) відбулось 05.08.2020 року.
Вказані вище фактичні обставини справи і надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог підлягають оцінці в їх сукупності з урахуванням вимог закону.

Так, згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18) зроблено висновок, що застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже робила правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору вимагати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак, зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса. 
Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перерахування коштів на депозит нотаріуса, крім визначеного законом лише такого права, та нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплати цих сум. А тому не використання орендарем свого права на внесення орендної плати на депозит нотаріуса не може тлумачитися як невиконання ним зобов`язання, не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати.

Вбачається, до 2018 року відповідачем виконувався обов`язок щодо виплати орендної плати за спірним договором. У подальшому ним також вживалися заходи для виконання своїх зобов`язань перед орендодавцем, однак ОСОБА_6 відмовилась від прийняття орендної плати, що засвідчила своїм підписом. Крім того, під час дії договору оренди від 01.11.2007 року, позивач ОСОБА_1 у 2017 році уклала договір емфітевзису щодо тієї ж земельної ділянки з іншою особою, ОСОБА_3 .
За таких обставин апеляційний суд зазначає, що між сторонами склалися відносини, за якими позивач, як власник земельної ділянки, не має бажання збереження орендних правовідносин з відповідачем, орендна плата за 2019-2020 рік позивачем не отримується, незважаючи на спроби відповідача виплатити їй грошові кошти за оренду землі. Послідовність дій орендодавця, його не бажання отримувати кошти за оренду землі, а також факт укладення нового договору щодо тієї ж земельної ділянки, що змусило СТОВ «Камос» звертатись до суду з відповідним позовом і доводити неправомірність дій позивача по справі,, вказує на створення штучних підстав для розірвання договору оренди.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду про те, що СТОВ «Камос» порушило зобов`язання, оскільки  несплата орендної плати у зв`язку з відмовою орендаря від її отримання не може бути підставою для розірвання договору оренди. Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення позовної вимоги щодо розірвання договору оренди землі від 01.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та СТОВ імені С.М. Кірова, немає.
Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції на підставі п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Крім того колегія суддів ще раз звертає увагу, що хоча в резолютивній частині апеляційної скарги відповідач і просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, але в мотивувальна частина скарги взагалі не містить доводів, щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з СТОВ «Камос» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за період 2019-2020 роки в розмірі 9503,72грн., що позбавляє суд апеляційної інстанції робити висновки щодо даної  частини задоволених позовних вимог і вважати, що рішення суду в даній частині не оскаржується.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви  (щодо вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі) у розмірі 908 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги (щодо вимоги про розірвання договору оренди) у розмірі 1362 грн.
Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 454 грн. різниці понесених судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384  ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» задовольнити частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 серпня  2021 року у частині розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,94 га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, розташованого на території Новобахмутівської сільської ради  Ясинуватського району Донецької області, що укладений 01.11.2007року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою  відповідальністю імені С.М. Кірова та в частині розподілу судових витрат – скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про  розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,94га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0093, розташованої на території Новобахмутівської сільської ради  Ясинуватського району Донецької області, що укладений 01.11.2007 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою  відповідальністю імені С.М. Кірова.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» судові витрати по справі у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Судді:

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий суддя                                              О.В. Агєєв