ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8097/20  Номер провадження 22-ц/814/257/22	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:  Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 
учасники процесу: 
позивач ОСОБА_1 
представник позивача - адвокат Остахов В.П.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтавіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року, ухвалене  суддею  Нестеренко С.Г., повний текст рішення складено  -12 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 («ІНФОРМАЦІЯ_1»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В: 

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 («ІНФОРМАЦІЯ_1») про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2019 року вона звернулася до меблевого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою зробити замовлення на виготовлення меблів у свою квартиру за індивідуальним замовлення. Відповідно індивідуального замовлення № 123 від 04 квітня 2019 року нею було замовлено гардеробну (шафу кутову) вартістю 130 643 грн., колір - біла емаль і патина срібло, внутрішня частина - шпон білого кольору, згідно доповнення № 2 від 14 травня 2019 року було збільшено вартість гардеробної у зв`язку із зміною наповнення, остаточна вартість гардеробної склала 139 922 грн. Згідно індивідуального замовлення № 128 від 09 квітня 2019 року позивачем було замовлено комод індивідуальний вартістю 23 940 грн., колір - біла емаль і патина срібло, внутрішня частина - шпон білого кольору, фурнітура Блюм. Згідно доповнення № 2 від 09 квітня 2019 року було збільшено вартість комоду у зв`язку із зміною розміру, остаточна вартість комоду склала 25 749 грн. Відповідно індивідуального замовлення № 179 від 15 травня 2019 року позивачем було замовлено передпокій вартістю 157 553 грн., колір - біла емаль і патина золото. Згідно замовлення індивідуального № 330 від 16 серпня 2019 року передпокій (шафа 6-ти дверна), колір - біла емаль з золотою патиною, внутрішнє наповнення - шпон білого кольору, фурнітура Блюм, розмір 2800х2000х500 см., остаточна вартість - 160 656 грн. Позивач вказала, що остаточно нею було сплачено відповідачу 326 327 грн. Крім того, було сплачено також 3 500 грн. за послуги із доставки та збирання меблів (індивідуальне замовлення № 229 від 27 липня 2019 року). Звертає увагу, що нею було виконано зобов`язання за договором та повністю сплачено вартість замовлених меблів. Далі позивач вказала, що через 3 місяці після виготовлення та встановлення меблів нею було виявлено безліч недоліків, а саме: глибина передпокою була 600мм, а не 500мм як було замовлено, меблі мали явні дефекти, збірка меблів була виконана неякісно, в результаті чого меблі не могли використовуватись за їх призначенням. Після виявлення недоліків вона звернулася до експерта за встановленням відповідності виготовлених меблів вимогам ДСТУ. Відповідно до товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року за № П-135 експертом було зроблено висновок про те, що замовлені меблі не відповідають комплекту технічної документації (ескізам), мають дефекти виробничого і невиробничого характеру, якість меблів не відповідає нормативним документам, що діють на території України. Після звернення позивача до виробника меблів ПП «Арт-Ніко» вона отримала відповідь від 06 листопада 2020 року про те, що всі претензії повинні пред`являтися до магазину, який виконував замовлення. 30 жовтня 2020 року позивачем було направлено претензію до магазину, на яку вона отримала відповідь 20 листопада 2020 року про те, що замовлення було виконано у відповідності до її побажань, замовлень та вихідних даних. Вважає замовлені у відповідача меблі неякісними та непридатними для використання. Вказує, що їй також було завдано моральну шкоду внаслідок довготривалого користування неякісними меблями, яка полягає у душевних стражданнях через неможливість нормального використання меблів, відсутності пропорцій і гармонічного розташування меблів у кімнаті, що призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, оскільки у неї виникла дратівливість, поганий настрій та конфліктне налаштування. Розмір моральної шкоди оцінила у 20 000 грн. Позивач просила розірвати договори купівлі-продажу меблів, укладені між нею та ФОП ОСОБА_2 , а саме: № 123 від 04 квітня 2019 року, № 128 від 09 квітня 2019 року та № 179 від 15 травня 2019 року. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 326 327 грн. в рахунок сплачених грошових коштів за договорами, 3 500 грн. за послуги із доставки та збирання меблів, 1108 грн. за проведене експертне товарознавче дослідження, 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.  Кременчука Полтавської області суду від 22 лютого 2021 року залучено до участі у справі третю особу ПП «Арт-Ніко» (т. 1 а.с. 110).
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 («ІНФОРМАЦІЯ_1») про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виходячи із доказів, зокрема, висновку товарознавчого дослідження та матеріалів перевірки, проведеної контрольним органом у сфері захисту прав споживачів, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача ОСОБА_1  до ФОП  ОСОБА_2   про розірвання договору купівлі-продажу у зв`язку із наявністю істотних недоліків товару, які виникли з вини відповідача, як продавця та надавача послуг зі збирання меблів, чи третьої особи ПП «Арт-Ніко», як виробника товару (меблів), не підлягають задоволенню внаслідок відсутності факту наявності істотних недоліків у виготовлених та проданих позивачеві меблів, відсутності вини відповідача та третьої особи. При цьому судом враховані правові позиції ВС, висловлені у постановах від 13.12.2018 р. у справі за № 716/179/15-ц («вразлива істота споживача») та від 01.07.2019р. у справі за № 751/7892/17 («тягар доказування покладено на продавця»). Також позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено завдання їй моральної шкоди відповідачем ФОП ОСОБА_2 , отже, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Остахов В.П. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норму п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки під час розгляду справи було встановлено, що гарантійний строк на продані позивачу меблі становить 2 роки (зазначено в технічному паспорті на меблі та підтверджено відповідачем у судовому засіданні). Зазначає, що позивач звернулася з претензією до відповідача, а згодом і до суду у межах 2-х річного гарантійного строку. Крім того, вважає, що суд безпідставно посилається в рішенні на те, що позивачем не доведено наявність істотного недоліку, оскільки за змістом ч.14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Також зазначає, що пославшись у рішенні на ст. 711 ЦК України (на яку позивач навіть не посилалася у позові) як на підставу відмови у стягненні моральної шкоди, суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Вважає, що позивач виконала вимоги Закону, а саме протягом 2-х річного гарантійного строку звернулась з претензією, на підтвердження наявності недоліків надала висновок товарознавчого дослідження. У свою чергу відповідач не надала жодного доказу на спростування факту наявності дефектів. Матеріали справи взагалі не містять доказів на спростування доводів позивача. Звертає увагу, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення наявності недоліків і причин їх виникнення, а не на позивача, отже саме відповідач мала доводити ці обставини. Судом не враховано (неправильно надано оцінку) висновок товарознавчого дослідження №П-135 від 15.10.2020 року, як доказ наявності істотних недоліків, спростувати які повинна саме відповідач. У даному висновку експертом зазначено, що меблі не відповідають нормативним документам і державним стандартам і вони мають дефекти виробничого і невиробничого характеру. Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутній акт прийому - передачі меблів або будь - який інший документ, який би складався під час встановлення меблів позивачу, тому позивач не мала можливості комусь зазначити про недоліки встановлення або самих меблів. Вважає, що встановлення наявності або відсутності недоліків в меблях є виключно компетенцією суду, а не ГУ Держпродспоживспілки в Полтавській області, тобто судом безпідставно було враховано, як доказ, матеріали перевірки відповідача, проведеної ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 11 квітня 2007 року зареєстрована як ФОП, вид діяльності роздрібна торгівля меблями, освітлювальними приладами та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний), підприємницька діяльність не припинена (т. 1 а.с. 52-54).

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 за індивідуальним замовленням № 123 замовила у ФОП ОСОБА_2 («ІНФОРМАЦІЯ_1») виготовлення гардеробної (шафи кутової) у свою квартиру, за власними розмірами 1950х3000х2600, колір - біла емаль і патина срібло, внутрішня частина - шпон білого кольору, вартість якої становила 130 643 грн. (т. 1 а.с. 14-16). 

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 за індивідуальним замовленням № 128 замовила у цієї ж ФОП ОСОБА_2 виготовлення комоду у свою квартиру, за власними розмірами 1220х900х480, колір емаль біла і срібляна патина, внутрішнє наповнення білий шпон, фурнітура Блюм, вартість якого становила 23 940 грн. (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до доповнення № 2 від 14 травня 2019 року було збільшено вартість комоду з 23 940 грн. до 25 749 грн. у зв`язку із зміною його розмірів та збільшено вартість гардеробної з 133 538 грн. до 139 922 грн. у зв`язку із зміною її наповнення (т. 1 а.с. 21).

15 травня 2019 року ОСОБА_1 за індивідуальним замовленням № 179 замовила у ФОП ОСОБА_2 («ІНФОРМАЦІЯ_1») виготовлення передпокою у свою квартиру, за власними розмірами 2100х2800, колір біла емаль і патина золото, вартість якої становила 157 553 грн. (т. 1 а.с. 24). 

        16 серпня 2019 року  ОСОБА_1  за індивідуальним замовленням № 330 замовила у цієї ж  ФОП  ОСОБА_2   («ІНФОРМАЦІЯ_1») виготовлення 6-ти дверної шафи у передпокій за власними розмірами 2800х2000х500, колір - біла емаль з золотою патиною, внутрішнє наповнення - шпон білого кольору, фурнітура Блюм, вартість якої становила 160 656 грн. (т. 1 а.с. 25). 

Всього позивачем було сплачено відповідачу 326 327 грн. за виготовлення меблів за власними розмірами. Крім того, також було сплачено 3 500 грн. за послуги із доставки та збирання меблів згідно індивідуального замовлення № 229 від 27 липня 2019 року (т. 1 а.с. 31). 

Встановлені судом першої інстанції обставини не заперечувалися сторонами та їх представниками у судовому засіданні.

Судом першої інстанції також встановлено, що гардеробну (шафу кутову) та комод було доставлено позивачу 27 липня 2019 року, передпокій було доставлено позивачу 26-27 жовтня 2019 року.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 659 ЦК України).

Отже, за договором купівлі-продажу у продавця виникає обов`язок передати покупцеві товар, а у покупця - прийняти товар і оплати його.

Положеннями ст. 837 ЦК України передбачено що, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Проаналізувавши зміст укладених між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 угод (замовлень), суд першої інстанції прийшов до висновку про те, вважає, що вказані угоди відповідають елементам договорів купівлі-продажу та виконання робіт.

Предметом договірних зобов`язань за цими договорами є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та проведення монтажу дверей. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі -продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, в силу ст. 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано доказів того, що при доставці та безпосередньо після встановлення меблів нею були виявленні недоліки товару (меблів) чи робіт, а саме як видимі дефекти, що унеможливлюють використання меблів за їх призначенням, а також те, що замовлені меблі не відповідали замовленню та ескізам (проектам) меблів. 

Як пояснили суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник Остахов В.П. , через 3 місяці після доставки та встановлення меблів позивачем були виявлені дефекти у їх виготовленні, а саме: меблі не відповідали замовленню (зробленим ескізам), меблі мали дефекти, збірка меблів була виконана неякісно, внаслідок чого позивач не могла їх використовувати за своїм призначенням.

Акт про виявлені недоліки під час прийняття товару та наданих послуг матеріали справи не містять. 

Суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача та її представника про те, що недоліки були виявлені позивачем через 3 місяці після доставки меблів, адже, якщо б глибина передпокою була 600 мм, замість замовлених 500 мм, як заявляє позивач, таку б різницю у 100 мм, тобто 10 см см. було б видно візуально одразу після встановлення меблів. Натомість, позивач прийняла замовлені та зібрані на місці меблі без будь-яких зауважень та фактично користувалася ними упродовж вказаного ними строку три місяці.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, позивач фактично користувалася виготовленими та встановленими у квартирі за місцем її проживання меблями майже упродовж одного календарного року.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач 07 жовтня 2020 року звернулася в Кременчуцьке відділення Полтавської ТПП із заявою про призначення товарознавчого дослідження. Судовим експертом Власенко Л.В. 15 жовтня 2020 року було складено висновок за № П-135 експертного товарознавчого дослідження, згідно якого спеціалістом-товарознавцем встановлено, що меблі, замовлені та придбані у меблевому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_1», не відповідають комплекту технічної документації (ескізам), мають дефекти виробничого та невиробничого характеру та якість цих меблів не відповідає нормативним документам, що діють на території України: ДСТУ 4414:2005 п. 5.1., п. 5.2.1, п. 5.2.2., п. 5.2.3., п. 5.2.4, п. 5.2.6; ДСТУ ГОСТ 16371:2016 п. 5.2.3. (т. 1 а.с. 33-43).

Після отримання висновку товарознавчого дослідження у жовтні 2020 року позивач звернулася до ПП «Арт-Ніко» із письмовою претензією щодо виявлених нею недоліків. Листом від 06 листопада 2020 року за № 611 позивачу була надана відповідь про те, що ПП «Арт-Ніко» виготовляє меблі на замовлення магазинів і всі претензії до меблів мають бути спрямовані покупцем безпосередньо до магазину, який виконував таке замовлення та здійснював продаж товару. При цьому, покупець має чітко вказати недоліки або претензії до меблів, а також надати паспорт і чек. Після чого магазин повинен розглянути можливість усунення недоліків самостійно або передати скаргу клієнта до виробництва (т. 1 а.с. 46).

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою претензією до меблевого центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» про порушення прав споживача, розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів (т. 1 а.с. 47-49).

14 листопада 2020 року на адресу ОСОБА_1 від директора меблевого центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 направлена відповідь на претензію, з якої вбачається, що замовлення були виконані у терміни, зазначені в індивідуальних замовленнях, та за прописаними в них умовами. Жодних претензій з моменту отримання та складання товару замовник (позивач) не висувала більш ніж рік ні за габаритами, ні формою та кольором, комплектацією і складанням товару. Таку претензію позивач мала змогу пред`явити протягом 14 днів від дня отримання товару, чого не зробила (т. 1 а.с. 50).

Крім того, відповідач вказала у цій відповіді, що перед початком експлуатації товару споживач зобов`язаний ознайомитися із правилами експлуатації, викладеними виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар, і таким документом є паспорт виробу, який був наданий позивачу разом із доставкою товару, про що свідчить копія паспорту на товару, який був долучений до позову самим позивачем.

Додатково відповідач звернула увагу, що можливі недоліки, зазначені у висновку експертного дослідження, були зафіксовані через 1 рік і 3 місяці з моменту отримання товару, яким весь цей час користувалася позивач та які могли виникнути внаслідок порушення споживачем правил користування товаром і його зберіганням.

Судом першої інстанції встановлено, що до направлення відповіді на претензію 06 листопада 2020 року позивачу було запропоновано надати можливість кваліфікованим працівникам магазину та фабрики-виробника ПП «Арт-Ніко» оглянути меблі і усунути можливі порушення, які не є недоліками. Однак, позивачем не було надано доступу для огляду меблів.

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами на підставі встановлених фактичних обставин підпадають під наступне правове регулювання.

Згідно визначень, наведених у ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно ст. 4 Закону, споживачі під час замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

У пункті 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до частини першої ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

На підтвердження факту виявлення недоліків товару (виготовлених меблів) позивачем надано суду висновок № П-135 експертного товарознавчого дослідження від 15 жовтня 2020 року (т. 1 а.с. 33-43), у якому, на думку суду першої інстанції, відсутній стверджувально-категоричний висновок про те, що виготовлені та продані позивачеві меблі мають істотні недоліки, тобто такі недоліки, які взагалі не можуть бути усунуті чи роблять меблі суттєво іншими, ніж передбачено договором.

Судом першої інстанції було роз`яснено позивачеві, відповідачеві та їх представникам право на заявлення клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи (щодо перевірки технічного стану квартири в місцях розташування меблів) для підтвердження обставин, які входять до предмета доказування, якими вони не скористалися.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 

Стороною відповідача в якості доказу надана копія акту від 21 січня 2021 року, складеного Головним управлінням Держспоживслужби в Полтавській області за результатами проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, відповідно до якого в ході проведеної перевірки перевіряючим органом не було виявлено в діях ФОП ОСОБА_2 порушень вимог законодавства (т. 1 а.с. 96-98).

Судом першої інстанції від Головного управління Держспоживслужби в Полтавській області були витребувані матеріали позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 , яка проводилася за скаргою позивача ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 118-197).

Головним управлінням Держспоживслужби в Полтавській області на адресу ОСОБА_1 26 січня 2021 року було надіслано лист за № Вих-01-31/05.2/60 щодо її звернення та встановлених перевіркою обставин (т. 1 а.с. 196-197).

Так, перевіркою було встановлено, що позивач придбала у відповідача у серпні та грудні 2019 року меблі. Щодо наявності будь-яких недоліків у меблях вона не зверталася до ФОП ОСОБА_2 . Остання з телефонної розмови із представником виробника меблів ПП «Арт-Ніко» у листопаді 2020 року дізналася про існування недоліків, після чого вона зателефонувала ОСОБА_1 для з`ясування обставин та запропонувала огляд та усунення виявлених недоліків. Після отримання письмового звернення від ОСОБА_1 з вимогою про повернення коштів, сплачених за меблі неналежної якості, ФОП ОСОБА_2 надіслала на адресу споживача лист-відповідь на претензію з пропозицією надати доступ в узгоджений час кваліфікованим складальникам для регулювання та відновлення конструкції меблів, які були у використанні з моменту їх придбання та встановлення. Даний лист було отримано позивачем 13 січня 2021 року і на момент проведення позапланової перевірки відповіді від позивача отримано не було.

Також, із даного листа слідує, що за результатами позапланової перевірки не вбачається можливим встановити наявність в меблях істотного недоліку, допущеного з вини виробника, оскільки відсутнє будь-яке документальне підтвердження даного факту. Рішення про повернення коштів може бути прийняте лише в разі неможливості усунення недоліків.

У відповідності до ч. 5. ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимоги про розірвання договору, то відповідно відсутні підстави і для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених за договорами купівлі-продажу та послуг за доставку та збирання меблів.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У статті 1 Закону «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 Цивільного Кодексу України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 Цивільного Кодексу України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Позивач не посилалася на існування таких обставин і судом таких не встановлено.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є розірвання договору купівлі-продажу меблів, укладених сторонами, а саме: № 123 від 04 квітня 2019 року, № 128 від 09 квітня 2019 року та № 179 від 15 травня 2019 року; стягнення з відповідача на користь позивача 326 327 грн. в рахунок сплачених грошових коштів за договорами, 3500 грн. - за послуги із доставки та збирання меблів, 1108 грн. - за проведене експертне товарознавче дослідження, 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно абз. 2 ч.1 п. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:  розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно ч. 14 ст. 8 цього Закону, вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Згідно п.п. 12,15 ч. 1 вказаного Закону, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Таким чином, пункт 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), що підтверджено за необхідності висновком експертизи, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не доведений факт наявності істотних недоліків у виготовлених та проданих позивачеві меблів, отже, відсутня вина відповідача та третьої особи. Також позивачем не доведено завдання моральної шкоди відповідачем, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що такий висновок суду першої інстанції грунтується на матеріалах справи, повно та всебічно досліджених судом.Позивачем дійсно не доведено виявлення істотних недоліків меблів, які, як вона стверджує, виникли з вини  відповідача. Наданий позивачем висновок №П-135 експертного товарознавчого дослідження від 15.10.2020 року проведений судовим експертом за заявою позивача майже через рік після початку есплуатації меблів, оскільки, як встановлено судом першої інстанції,  гардеробну (шафу кутову) та комод було доставлено позивачу 27 липня 2019 року, передпокій було доставлено позивачу 26-27 жовтня 2019 року. З вказаного висновку вбачається, що есперт «обізнаний», а не попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Зі змісту цього висновку не вбачається, що відповідач повідомлявся належним чином чи запрошувався експертом для проведення товарознавчого дослідження меблів, також не вбачається, що відповідач відмовилася від участі у проведенні дослідження, тому є підстави вважати, що відповідач була позбавлена можливості брати участь у ньому та висловити свою позицію, отже дослідження експерта проведено односторонньо без участі іншої сторони договору. По справі не заперечується, що гарантійний строк становить 2 роки і позивач саме у цей строк звернулася з вимогами до відповідача на свій захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що  судом неправильно застосовано норму п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки під час розгляду справи було встановлено, що гарантійний строк на продані позивачу меблі становить 2 роки (зазначено в технічному паспорті на меблі та підтверджено відповідачем у судовому засіданні), що позивач звернулася з претензією до відповідача, а згодом і до суду у межах 2-х річного гарантійного строку, то ці доводи не заслуговують на увагу та не впливають на законність рішення суду, оскільки згідно п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг, а у даному випадку позивачем заявлено вимоги не про здійснення безоплатного ремонту меблів чи їх заміни, а про розірвання договорів купівлі-продажу меблівта стягнення їх вартості, тобто має місце інший предмет спору, у зв`язку з чим підлягають застосуванню інші норми матеріального права, що і було правильно застосовано судом першої інстанції. У даному випадку позивачем пред`явлено позов на підставі п.1 абз.2 ч.1 ст. 8 вказаного Закону, який передбачає, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно посилається у рішенні на те, що позивачем не доведено наявність істотного недоліку, оскільки за змістом ч.14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання, також не заслуговують на увагу, оскільки судом взагалі не встановлено наявність істотного недоліку, а норма права, на яку посилається представник позивача передбачає, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. 

Також не впливають на законність рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався у рішенні на ст. 711 ЦК України, як на підставу відмови у стягненні моральної шкоди, оскільки вказана норма є спеціальною нормою ЦК України, яка регулює відповідальність за шкоду, завдану внаслідок недоліків товару. У даному випадку вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від основних позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач виконала вимоги Закону, а саме протягом 2-х річного гарантійного строку звернулась з претензією, на підтвердження наявності недоліків надала висновок товарознавчого дослідження, а відповідач не надала жодного доказу на спростування факту наявності дефектів, що матеріали справи взагалі не містять доказів на спростування доводів позивача, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки позивач в межах заявлених позовних вимог повинна надати суду докази істотних недоліків меблів, а сторона відповідача повинна надати докази того, що ці недоліки виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання у випадку, якщо такі недоліки встановлені.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутній акт прийому - передачі меблів або будь - який інший документ, який би складався під час встановлення меблів позивачу, що позивач не мала можливості комусь зазначити про недоліки встановлення або самих меблів, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки при встановленні меблів, як вбачається з матеріалів справи, позивач не мала ні зауважень, ні претензій і про них не заявляла. Доводи сторони позивача про те, що остання не була присутня при встановленні меблів, що вона також була відсутня довгий час після їх встановлення, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки позивач, як добросовісний споживач, повинна була цікавитися встановленням меблів та їх якістю. Якщо після встановлення меблів вона мала зауваження, то мала реальну можливість у будь-який інший спосіб заявити про них відразу після встановлення меблів чи відразу після виявлення недоліків.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення наявності або відсутності недоліків в меблях є виключно компетенцією суду, а не ГУ Держпродспоживспілки в Полтавській області, що судом безпідставно було враховано як доказ матеріали перевірки відповідача, проведеної ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки ГУ Держпродспоживспілки в Полтавській області було проведено перевірку у відповідності до вимог закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Як вбачається з матеріалів справи, саме позивач зверталася зі скаргою до Держподспоживслужби з приводу порушення її законних прав суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 і саме за цим звернення була проведена позапланова перевірка ФОП ОСОБА_2 , в результаті якої встановлено що підстави для повернення коштів за меблі відсутні, оскільки позивачем не доведено наявність істотного недоліку у придбаному товарі, а також враховуючи той факт, що заявниця не зверталася з вимогою про усунення недоліків на прохання продавця, не надає доступу за місцезнаходженням меблів (т.1 а.с. 170). 

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1,2 ст. 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

    З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи  апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд  у складі колегії суддів  судової палати  з розгляду  цивільних справ, -     

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича - залишити без задоволення.

            Рішення   Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

     Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року. 

СУДДІ: А. І. Дорош                         О. А. Лобов                        В. М. Триголов