Номер провадження: 22-ц/813/3027/22 
Номер справи місцевого суду: 947/31267/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П..
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Фурмана Євгена Вікторовича на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені з аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
20.12.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 та просить рішенням суду стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментах на дитину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 61000 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням суду від 27.02.2015 року з відповідача на дитину стягнуті аліменти та відкрито виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем встановлений борг ОСОБА_1 по виконанню рішення суду. Позивач у позові зазначила, що в порядку статті 196 СК України має право на стягнення неустойки (пені), розрахунок якої здійснила самостійно. Окрім задоволення позовних вимог позивач просила вирішити питання щодо судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені з аліментів - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість по аліментах на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 61 000 (шістдесят одну тисячу) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) пеню у розмірі 61 000 (шістдесят одна тисяча) гривень 00 копійок за несвоєчасну оплату аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) гривень 00 копійок.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 12.05.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року, відповідно до якої просить - скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції пілягає скасуванню оскільки відповідно до статті 376 ЦПК України судом допущено: неповне з`ясування обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду викладених у рішенні суду першої інстанції. порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
ОСОБА_1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача. Та зазначає, що його середньомісячний заробіток як виконуючого обов`язки директора ПП «Агенство з Питань Антирейдерського Захисту» становить 6 000 грн.
Також апелянт вказує, що на його утриманні знаходиться друга неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина та батьки непрацездатні. Посилається на ту обставину, що молодший син ОСОБА_4 перших вісім діб провів у реанімації пологового будинку безпритомним, по тяжкості стану по санавіації він був доставлений у ВАІТН Чернігівської області де обстежувався та лікувався з 14.08.2019 по 21.08.2019 року, а потім переведений до ВПН де продовжив лікування, про що свідчить Виписка № 10078 від 16.06.2019 року.
Апелянт також зазначає, що йому не було відомо ні про рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року у справі № 520/12911/14 ні про наявність виконавчого листа щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Вказує, що копію зазначеного вище рішення суду першої інстанції ним було отримано тільки 06.11.2020 року.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального законодавства щодо належного його сповіщення про розгляд справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені з аліментів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що 17 листопада 2012 року був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції за №2159. За час перебування у шлюбних відносинах у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Державну реєстрацію народження дитини проведено Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції Одеської області від 23.05.2013 року за актовим записом № 53.
На утримання малолітнього заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2015 року з батька на користь матері стягнуто аліменти у розмірі 1000 гривень. Рішення суду набрало законної сили.
За розрахунком головного державного виконавця Новозаводського ВДВС міста Чернігів ГТУЮ в Чернігівський області станом на 01.10.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 61 000 грн.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. 
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19, якою було уточнено висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.
На утримання малолітнього заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2015 року з батька на користь матері стягнуто аліменти у розмірі 1000 гривень. Рішення суду набрало законної сили.
Вказане судове рішення в апеляційному порядку було оскаржено відповідачем.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24.05.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року - залишено без змін.
Відповідач має значний розмір заборгованості аліментам, що свідчить про невиконання його соціального та юридичного обов`язку по утриманню дитини.
У відповідності до. 3 ст. 95 ЦПК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
За розрахунком головного державного виконавця Новозаводського ВДВС міста Чернігів ГТУЮ в Чернігівський області станом на 01.10.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 61 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивач ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.
Рішення у вказаній частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості ОСОБА_1 по аліментах в розмірі 61 000 грн.
Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.
Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17.
Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.
Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.
Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.
Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що як вбачається з відповіді адресно-довідкового бюро, яка надійшла на адресу суду 14.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою і направлялась судова кореспонденція, проте відповідач фактично ухилявся від її отримання, оскільки поштове повідомлення поверталось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції. Київським районним судом м. Одеси було надано в відділ інформації газети «Одеські вісті» інформацію про розгляд даної справи. 
Суд також наголошує, що обов`язок відповідача по утриманню дитини виник з моменту її народження, а отже з цього часу є відомим для нього. Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин.
Доводи апелянта щодо розміру аліментів визначеного заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року не приймаються до уваги, з огляду на те, що не стосуються предмету спору в даній справі, та були розглянуті при перегляді справи 520/12911/14-ц.
Колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта щодо відсутності вини з несплати аліментів частково, а саме до 13.06.2019 року з огляду на наступне.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит щодо виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2015 року вбачається, що виконавчий лист №520/12911/14 від 14.05.2019 року надійшов до Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова ГТУЮв Чернігівській області за вх. №27-43/11499 від 30.05.2019 року.
03.06.2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та копії постанови були направлені сторонам виконавчого провадження
З огляду на те, що справу було розглянуто в заочному порядку, а виконавчий лист пред`явлено до виконання тільки 30.05.2019 року, колегія суддів дійшла висновку, про наявність вини ОСОБА_1 у несплаті аліментів за рішенням Київського районного суду від 27.02.2015 року лише з 03.06.2019 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних доказів які б спростовували наявність його вини у виникненні заборгованості.
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у виді неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1000 грн в місяць до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Визначаючи розмір неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів, судом враховані положення статті 196 СК України та формула для обчислення пені, як зазначена у постанові Великої Палати Верховного від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
Розрахунок:
- пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 198 (кількість днів прострочення) х 1% = 1980 грн.;
- пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 173 (кількість днів прострочення) х 1% = 1730 грн.;
- пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 142 (кількість днів прострочення) х 1% = 1420 грн.;
пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 111 (кількість днів прострочення) х 1% = 1110 грн.;
пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 81 (кількість днів прострочення) х 1% = 810 грн.;
пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 50 (кількість днів прострочення) х 1% = 500 грн.;
пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2019 року - 1000 (заборгованість зі сплати аліментів) х 20 (кількість днів прострочення) х 1% = 200 грн.;
При цьому, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину складає 7 650 гривень.
Відповідно до ст. 196 СК України, з відповідача на користь позивача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 7750 грн що є не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 750 грн.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо його неналежного сповіщення з огляду на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/31267/19. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій, який в наступному було продовжено ухвалою суду від 28.02.2020 року.
Учасників справи повідомлено про можливість отримувати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет /веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/fair/sud1512/.
Крім того, на адресу за місцем реєстрації ОСОБА_1 було направлено копію ухвали суду та копію позовної заяви. В матеріалах справи наявний конверт та рекомендоване повідомлення, що повернулось до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення»
У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_1 вважається таким, що одержав судове повідомлення.
У відповідності до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
З огляду на викладене, апеляційний суд дайшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2020 року - скасувати.
Постановити нове рішення яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені з аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) пеню у розмірі 7 750(сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок за несвоєчасну оплату аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  О.М. Таварткіладзе
                                                                                А.П. Заїкін