Окрема думка
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 712/8113/17
провадження № 61-12382св19
 
судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю.
при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження касаційної скарги адвоката Дриги Людмили Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,  на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Гончар Н. І., Фетісової Т. Л., Сіренка Ю. В.,

Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, державного реєстратора відділу реєстрації речових прав Управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Носок Л. М., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство (далі - КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації»), Черкаська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності.
Позов мотивувала тим, що пунктом 13 рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1996 року № 248 затверджено рішення адміністрації та профспілкового комітету управління експлуатації будинку Рад № 11 від 29 грудня 1999 року про надання їй однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на сім`ю у складі однієї особи зі зняттям з квартирного обліку та видано ордер на заселення.
Вказувала, що у 2017 році вона вирішила приватизувати вказану квартиру та звернулась до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, де її повідомили про неможливість здійснити приватизацію квартиру, оскільки вона перебуває у приватній власності іншої особи.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речові прав на нерухоме майно від 13 червня 2017 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі довідки Житлово-експлуатаційної контори по обслуговуванню житлово-будівельних кооперативів (далі - ЖЕК ЖБК) від 21 лютого 1996 року № 1371. Державна реєстрація права власності здійснена 29 травня 2015 року. Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції Носок Л. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 21724724 від 02 червня 2015 року.
Позивач вважала, що державна реєстрація права власності на квартиру здійснена помилково внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 .
Уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати нечинним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 21724724 від 02 червня 2015 року та скасувати державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
 
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2019 року, ухваленим у складі судді Пироженко С. А., позов задоволено. Рішення державного реєстратора відділу реєстрації речових прав Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 червня 2015 року визнано нечинним та скасовано державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 29 травня 2015 року не перевірив дійсність довідки від 21 лютого 1996 року № 1371, яка стала підставою для прийняття такого рішення. Суд першої інстанції вважав вказану реєстрацію помилковою та такою, яка порушує право ОСОБА_1 на приватизацію квартири.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2019 року і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 державним реєстратором здійснена відповідно до вимог закону на підставі довідки ЖЕК ЖБК від 21 лютого 1996 року № 1371. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 на підставі рішення міськвиконкому міста Черкаси від 25 грудня 1978 року № 921 була членом ЖБК № 71 та сплатила вартість вказаної квартири.
Апеляційний суд врахував, що відповідно до довідки КП «Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» від 20 травня 2015 року № 3135о право власності на спірну квартиру на 01 січня 2013 року зареєстроване за ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У квітні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Дрига Л. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року і залишити в силі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17 січня 2019 року.
Касаційну скаргу мотивувала помилковістю висновку суду апеляційної інстанції про відповідність державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 вимогам закону.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_2 не надала суду свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 11 лютого 2010 року було б підставою для здійснення реєстрації її права на вказану квартиру. 
Апеляційний суд помилково вважав обґрунтованими посилання державного реєстратора відділу реєстрації речових прав Управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Носок Л. М. про те, що державний реєстратор не зобов`язаний перевіряти правильність та дійсність документів поданих на підтвердження виникнення права власності.
Також суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин частину другу статті 48 ЖК Української РСР, відповідно до умов якої при передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.
Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 отримала чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , площа якої перевищує 13,65 кв. м на одну особу (члена сім`ї наймача) і 05 грудня 2007 року набула її у власність шляхом приватизації державного житлового фонду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що пунктом 13 рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1996 року № 248 затверджено рішення адміністрації та профспілкового комітету управління експлуатації будинку Рад № 11 від 29 грудня 1999 року про надання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на сім`ю у складі однієї особи зі зняттям з квартирного обліку та видано ордер на вселення у вказану квартиру.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 червня 2017 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі довідки ЖЕК ЖБК від 21 лютого 1996 року № 1371. Державна реєстрація права власності здійснена 29 травня 2015 року на підставі рішення державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції Носок Л. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 21724724 від 02 червня 2015 року.
З довідки ЖЕК ЖБК від 21 лютого 1996 року № 1371 апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 на підставі рішення міськвиконкому міста Черкаси № 921 від 25 грудня 1978 року була членом ЖБК № 71 та сплатила вартість квартири АДРЕСА_1 у сумі 6 087 рублів. 
Не оспорюючи законності остаточного у справі рішення, вважаю, що справа має альтернативне вирішення виходячи із принципу верховенства права.
На підставі частин першої-третьої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцієюта законами України.
Як слідує із частини першої статті 4 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час надання житлових приміщень сторонам, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.
Місцевим судом вірно встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин діяло Тимчасове положення про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватної власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 01 червня 1995 року (далі - Тимчасове положення).
Відповідно до пункту 3 Тимчасового положення (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), орган, який здійснює поліпшення житлових умов у місячний термін розглядає заяву громадянина і приймає рішення про переведення будинку (квартири, кімнати в квартирі), що належить на праві приватної власності громадянинові до державного житлового фонду, а також рішення про надання житла. Про це заявнику надсилається повідомлення, а відповідному органу приватизації - копія рішення про переведення будинку (квартири, кімнати у квартирі) до державного житлового фонду.
Згідно з пунктом 4 цього ж нормативного акта, після прийняття рішень, зазначених в пункті 3, укладається договір дарування громадянином житла, що перебуває у його приватній власності органу, який здійснює поліпшення житлових умов. 
Поліпшення житлових умов відповідачки у 1996 році іншим чином, ніж передбачено Тимчасовим положенням, було неможливим.
Вочевидь із справи убачається, що Черкаська міська рада та ОСОБА_2 такого порядку не дотрималися.
Проте, усі подальші дії учасників справи, а саме вивільнення відповідачкою спірної квартири, переселення у надану чотирикімнатну, надання позивачці спірної квартири Черкаською міською радою як вивільненої та її там безперешкодне проживання протягом понад 20 років свідчать про те, що сторони із таким порядком погодилися.
Таким чином, між учасниками справи, з огляду на частину першу статті 4 ЦК Української РСР 1963 року, склалися певні правовідносини, що тривали понад 20 років.
З огляду на пункти 5-6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, розумність, добросовісність та судовий захист цивільного права і інтересу.
Верховний Суд неодноразово застосовував у своїй практиці доктрину заборони суперечливої поведінки.
Принципи її застосування неодноразово сформульовані у практиці Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Доктрина заборони суперечливої поведінки ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка базується на принципі добросовісності.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У травні 2015 року відповідачка ОСОБА_2 , яка фактично у обмін на свою однокімнатну кооперативну квартиру отримала державну чотирикімнатну, на підставі збереженої довідки про повну сплату пайового внеску у ЖБК зареєструвала на себе право власності на спірну квартиру, яку передала і повинна була подарувати Черкаській міській раді відповідно до чинного на той час Тимчасового положення.
У 2016 році ОСОБА_2 зареєструвала у спірну квартиру своїх родичів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 2 а. с. 45).
У червні 2017 року відповідачка почала вимагати від ОСОБА_6 виселитися, оскільки має намір використовувати квартиру для потреб членів своєї сім`ї (т. 2 а. с. 68-69).
У своїх поясненнях до касаційної скарги ОСОБА_6 повідомила суд касаційної інстанції про те, що 11 вересня 2019 року відповідачка незаконно виселила її із спірної квартири, вона залишилася без постійного місця проживання, а тому повідомила суду іншу адресу для поштового листування.
За відкритими даними ЄДРСР, заочним рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року позивачку разом із дочкою та онукою визнано такими, що втратили право користування кв. АДРЕСА_1 з підстав, визначених статтею 391 ЦК України.
На думку сторонньої розсудливої, освіченої та законослухняної особи такі дії відповідачки (без попереднього повернення Черкаській міській раді отриманої взамін спірної - отриманої за правовідношенням чотирикімнатної квартири) засадам розумності, добросовісності і справедливості не відповідають та свідчать про суперечливу поведінку.
На підставі статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Наведене дає підстави для висновку, що причиною порушення житлових прав позивачки стало недотримання ОСОБА_2 та Черкаською міською радою норм Тимчасового положення та нехтування належним оформленням угоди щодо передання спірної квартири для подальшого заселення вивільненої квартири ОСОБА_1 та подальше зловживання правом з боку ОСОБА_2 .
Оцінка балансу інтересів у справі дає підстави для висновку, що втручання у право власності відповідачки на спірну квартиру шляхом скасування державної реєстрації її права власності наведеним вище нормам закону не суперечить, узгоджується із принципами розумності, добросовісності і справедливості та є необхідним у демократичному суспільстві.
З урахуванням того, що у володінні ОСОБА_2 залишається отримана взамін чотирикімнатна квартира, а ОСОБА_1 може позбутися постійного місця проживання, таке втручання у право власності відповідачки не становитиме для неї надмірний тягар та відповідатиме принципу верховенства права.
За таких обставин вважаю, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції скасуванню із залишенням у силі рішення місцевого суду.
 
Суддя                                                                                                                 С. Ю. Мартєв