ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа №154/675/21
провадження № 51-4621км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Волинського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року щодо 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Володимира-Волинського Волинської області, жительки цього АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засудженої за частинами 2, 3 ст. 191, частинами 1, 2 ст. 200, частинами 1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі – КК).   
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 191 КК – у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 191 КК – у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 200 КК – у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 000 грн; за ч. 2 ст. 200 КК – у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн; за ч. 1 ст. 362 КК – у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 11 900 грн; за ч. 3 ст. 362 КК – у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати матеріально відповідальні посади на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів і цивільного позову.
Оскаржуваним вироком Волинського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року скасовано вказаний вирок місцевого суду в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, за яким призначено ОСОБА_6 покарання: за  ч. 2 ст. 191 КК – у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 191 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права обіймати матеріально - відповідальні посади на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 200 КК – у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 000 грн; за ч. 2 ст. 200 КК – у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 85 000 грн; за ч. 1 ст. 362 КК (в редакції Закону від 10 листопада 2015 року № 770-VIII) – у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 11 900 грн; за ч. 3 ст. 362 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права обіймати матеріально відповідальні посади на строк 3 роки.
У решті вирок суду залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнана винною в тому, що, перебуваючи на посаді провідного економіста сектору мікро-, малого та середнього бізнесу ТВБВ № 10002/097 філії – Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі – Банк), маючи право доступу до інформації, що обробляється автоматизованою банківською системою програмного забезпечення АБС «Барс Millennium», використовуючи персональний логін та пароль (ключ доступу до системи), за допомогою електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), будучи матеріально-відповідальною особою, маючи інформацію про клієнтів банку, проведення ними банківських операцій та доступ до їх банківських рахунків, 03 жовтня 2019 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, використовуючи службовий комп`ютер, виконала незаконні дії з документами на переказ. При цьому умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном, шляхом заповнення обов`язкових реквізитів відповідного бланка, без відома та присутності власника рахунку, підробивши його підпис, склала завідомо неправдиве платіжне доручення. Потім за допомогою персонального логіна та пароля (ключ доступу до системи) увійшла до програмного забезпечення АБС «Барс Millennium», де здійснила операцію «Візування своїх операцій», чим підтвердила перерахунок коштів у зазначених сумах, тобто погодила (завізувала) вказане доручення, на підставі якого з безготівкового рахунку ФГ ОСОБА_8 (р/р № НОМЕР_1 ) здійснила перерахунок коштів у сумі 22 370,00 грн на БПК ФОП ОСОБА_9 – НОМЕР_2 . Після чого ОСОБА_6 здійснила операцію «Візування своїх операцій», чим підтверджувала перерахунок коштів у зазначених сумах. Цього ж дня, перебуваючи у м. Володимир-Волинський, ОСОБА_6 обготівкувала у банкоматі частину із вказаних грошових коштів на суму 2500 грн та 350 грн, чим привласнила грошові кошти на загальну суму 3050 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , діючи повторно, 04 жовтня 2019 року, точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Банку, використовуючи службовий комп`ютер, виконала незаконні дії з документами на переказ. При цьому умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном, шляхом заповнення обов`язкових реквізитів відповідного бланка, без відома та присутності власника рахунку, підробивши його підпис, склала завідомо неправдиве платіжне доручення. Згодом за допомогою персонального логіна та пароля (ключ доступу до системи), увійшла до програмного забезпечення АБС «Барс Millennium», де здійснила операцію «Візування своїх операцій», чим підтвердила перерахунок коштів у зазначених сумах, тобто погодила (завізувала) вказане доручення, на підставі якого з безготівкового рахунку ФГ ОСОБА_8 (р/р № НОМЕР_1 ) здійснила перерахунок коштів у сумі 22 370 грн на БПК ФОП ОСОБА_9 – НОМЕР_2 . Цього ж дня, перебуваючи у м. Володимирі-Волинському, ОСОБА_6 обготівкувала частину грошових коштів на суму 12 035, 30 грн, та привласнила їх.
Продовжуючи ці дії, ОСОБА_6 у період часу з 22 листопада 2019 року по 28 травня 2020 року повторно, виконуючи несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), а також незаконні дії з документами (заповнення обов`язкових реквізитів відповідного бланка, без відома та присутності власника рахунку і підробку його підпису), діючи з корисливих мотивів, маючи на меті привласнення коштів, належних фізичним-особам підприємцям та юридичним особам, які є клієнтами Банку, а саме: ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_9 , ППО центр поштового зв`язку, ППО працівників ВКНЗ «Володимир-Волинський педагогічний коледж», ФГ ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , ТзОВ «Казка», ПП «Володимир-Волинська заготконтора», привласнила грошові кошти на загальну суму 412 752,55 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного апеляційним судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить змінити вирок суду апеляційної інстанції в цій частині та призначити його підзахисній остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Обґрунтовуючи вимоги, викладені в касаційній скарзі, зазначає, що апеляційний суд хоча й врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , проте призначив їй покарання у виді позбавлення волі, що, на його думку, є занадто суворим покаранням. Крім цього, в касаційній скарзі захисник наводить обставини, які, на його переконання, пом`якшують покарання засудженої.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, вважаючи її необґрунтованою, та просила залишити вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, та їх кваліфікація в касаційній скарзі не оспорюються. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги. 
Вказані вимоги апеляційним судом дотримано, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає процесуальним нормам щодо змісту вироку, визначеним статтями 370, 374, 420, 421 КПК.
Доводи захисника про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості колегія суддів вважає безпідставними, зважаючи на таке.
За приписами ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК).
Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання вчинених злочинів, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також її особу, яка має постійне місце проживання і, характеризується за ним посередньо, та з огляду на значну кількість епізодів корисливих злочинів, вчинених ОСОБА_6 за короткий проміжок часу, які належать до категорії невеликої тяжкості і тяжких, часткове відшкодування завданих збитків, апеляційний суд визнав за можливе призначити їй реальну міру покарання в межах, найбільш наближених до мінімального строку покарання (з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК), яке буде достатнім для виправлення і перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу, що за вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнана винною, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 191 КК, тобто у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, яке згідно з приміткою до ст. 45 КК є корупційним кримінальним правопорушенням та звільнена від відбування основного покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК.
Із цією позицією місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погодилась та вказала, що висновок про звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК, яку визнано винуватою в тому числі за вчинення корупційних кримінальних правопорушень, не можна вважати законним та обґрунтованим, а отже вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.
Верховний Суд вважає слушним наведені аргументи апеляційного суду з огляду на таке.
За ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі 
на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого 
без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з приміткою до ст. 45 КК корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410КК у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368–369-2 цього Кодексу.
Тобто інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені частинами 2, 3 ст. 191 КК, є корупційними, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для застосування до засудженої положень ст. 75 КК відсутні.
Разом із цим ОСОБА_6 також засуджено за ч. 3 ст. 362 КК, санкція якої не передбачає покарання у виді обмеження волі, а тому доводи захисника стосовно призначення його підзахисній остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді обмеження волі, на переконання Суду, є непереконливими, оскільки призначення покарання у цьому виді призведе до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У свою чергу колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. 
Явної невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, про що йдеться в касаційні скарзі захисника, Судом не встановлено.
Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженої.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Волинського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7  – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3