ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 грудня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/7274/19
провадження № 22-ц/4809/738/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Драного В.В. від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького будівельного коледжу про поновлення на роботі, -

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 01.09.2003 року вона прийнята на роботу у Кропивницький будівельний коледж на посаду викладача спецдисциплін. У 2006 році вступила до аспірантури Кіровоградського національного технічного університету на денну форму навчання з відривом від виробництва, у зв`язку з чим 08.11.2006 була звільнена і прийнята на цю ж саму посаду викладачем спецдисциплін за сумісництвом з погодинною оплатою праці. 
Зазначила, що 04.09.2019 її було звільнено на підставі ст. 7 КЗпП України та п. 8 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», не попередивши її за два місяці як того вимагає ст..49 КЗпП. При цьому, в порушення вимог п. 8 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», на посаду викладача спецдисціплин нікого з викладачів прийнято не було. Адміністрація коледжу прийняла викладача фізики, посада яка була вакантна. На посаду викладача спецдисципліни, яку вона займала до звільнення, була прийнята голова Циклової комісії «Газопостачання» ОСОБА_2 , викладачу яка працювала на той час в начальному закладі.
Також вказала, що вона є одинокою матір`ю і її звільнення заборонено згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП.
Посилаючись на ці обставини, позивач просила поновити її на посаді викладача спецдисциплін з погодинною оплатою праці за сумісництвом із наданням їй педагогічного навантаження не менше 240 годин на рік.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлено, що наказом директора Кіровоградського будівельного технікуму № 98/вк від 08.11.2006 року ОСОБА_3 прийнято на посаду викладача спецдисциплін з 10.11.2006 року з погодинною оплатою за сумісництвом /том 1 а.с. 4/.
Наказом директора Кропивницького будівельного коледжу № 118/вк від 04.09.2019 року звільнено ОСОБА_1 , викладача спеціальних дисциплін Кропивницького будівельного коледжу, яка працювала на умовах сумісництва з погодинною оплатою, з 04.09.2019 року у зв`язку з прийняттям працівника, який не є сумісником, ст. 7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43. Зобов`язано надати ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку 2018/2019 роки в кількості 25 календарних днів та надати компенсацію за невикористану соціально-додаткову відпустку, як мати котра сама виховує дитину: за 2012 рік - 10 календарних днів, за 2018 рік – 17 календарних днів, за 2019 рік – 10 календарних днів /том 1 а.с. 5, 30/.
Наказом директора Кропивницького будівельного коледжу № 117/вк від 04.09.2019 року ОСОБА_4 прийнято на посаду викладача спеціальних дисциплін з 04.09.2019 року згідно штатного розпису та тарифікації з кваліфікаційною категорією «магістр» /том 1 а.с. 32/.
Згідно наказу директора Кропивницького будівельного коледжу №169а від 04.09.2019 року у зв`язку з прийняттям на постійне місце роботи на посаду викладача предметів «Інформатики», «Основи комп`ютерних технологій», «Техніки користування ЕОМ» ОСОБА_4 , останній встановлено педагогічне навантаження в кількості 360 годин /том 1 а.с. 45/.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є також підстави, передбачені іншими законами.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.
Звільнення сумісників у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до статті 7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за певних умов можуть застосовуватися додаткові, крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу, підстави для припинення трудового договору.
Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.
Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.
Згідно з пунктом 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.
Наведена норма права прямо передбачає таку підставу звільнення сумісника, як прийняття на роботу працівника, який не є сумісником.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 607/13528/18 та від 10 квітня 2019 року у справі № 592/11917/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18453/16-ц, на які послався суд апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі доказів, які належним чином оцінені, встановивши, що позивач працювала у Кропивницькому будівельному коледжі  за сумісництвом та з прийняттям на цю посаду іншого працівника, який буде працювати на постійній основі, правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про дотримання при звільненні позивача трудового законодавства та відсутність підстав для її поновлення на роботі.
При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що положення ч.3 ст. 184 КЗпП не поширюється на працівників, які працюють на умовах сумісництва та мають основне місце роботи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди висновком суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21.12.2021

Судді: 

О.А. Письменний О.Л.Дуковський Л.М. Дьомич