ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/52/22 Справа № 209/2284/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                        ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О., 
за участю секретаря -Заворотного К.Я. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                        ОСОБА_1 , 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, - 
ВСТАНОВИЛА:

Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року постановлено ухвалу, згідно якої суд задовольнив заяву  ОСОБА_2  про забезпечення позову, а саме вжито заборону ОСОБА_1 , в будь-який спосіб відчужувати, передавати в заставу, іпотеку, іншим чином обтяжувати нерухоме майно, а саме 3/5 частки земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 689956312104, кадастровий номер 1210400000:01:019:0129, адреса: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
       Заборонено всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - 3/5 частки земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 689956312104, кадастровий номер 1210400000:01:019:0129, адреса: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
       З цією ухвалою не погодилася ОСОБА_1 , яка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону. 
       Інші учасники процесу своїм правом, встановленим положеннями ст 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Забезпечуючи позов шляхом заборони ОСОБА_1 в будь-який спосіб відчужувати, передавати в заставу, іпотеку, іншим чином обтяжувати спірне нерухоме майно, а саме 3/5 частки земельної ділянки, та заборони всім державним реєстраторам, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а вжиті заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами позивача.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що судом першої інстанції встановлено предмет вказаного спору, яким є оскарження права власності на 3/5 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з підстав знаходження нерухомого майна позивача, право власності на частку якого визнано за ним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та яке знаходиться на спірній частині земельної ділянки, а, в силу положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, на думку позивача, право власності на цю частину спірної земельної ділянки повинно бути зареєстровано за позивачем. Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо переходу права власності на 3/5 частини земельної ділянки, на якій знаходиться власність позивача в будинку від відповідачів до нього.
Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо оскарження права власності відповідачів на спірну частину земельної ділянки, районний суду дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, з яким також погоджується колегія суддів, оскільки вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є немайновими, співмірними з заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.
Крім того, колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції немайнові заходи забезпечення позову є тимчасовою мірою, що є правомірним, що стосуються безпосередньо прямої можливості відчужити відповідачами у будь-який спосіб спірне майно, та при розгляді апеляційної скарги колегією суддів встановлено відсутність ризику спричинення збитків відповідачам у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи щодо його забезпечення виявляться необґрунтованими.
Посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого позитивного рішення у справі, не обґрунтовано необхідність вжиття зазначеного заходу забезпечення позову, не доведено про здійснення відповідачем дій щодо відчуження спірного майна з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням наявності спору між сторонами щодо права власності на частину земельної ділянки, яка є предметом як позову, так і вжитих заходів його забезпечення, підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову у зазначений в ухвалі суду від 24 вересня 2021 року спосіб. 
За таких обставин, доводи апелянта про неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки правомірність набуття права власності є вимогою, вирішення якої може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення правовідносин щодо спірного нерухомого майна, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить відповідач, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                
                                                                       М.О. Макаров