ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2022 р.           Справа№ 910/9181/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Куксова В.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром»
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 
у справі № 910/9181/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Гофропак Плюс»
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром»
про                    стягнення 148  421,59 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
03.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гофропак Плюс» (далі - ТОВ «Гофропак Плюс»)  звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром» (далі - ТОВ «ВК «Картпром») 148  421,59 грн, з яких: 125  488,67 грн заборгованості за поставлений товар, 15  892,11 грн штрафу, 5  810,13 грн пені та 1  270,68 грн 3% річних.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Гофропак Плюс» посилається на неналежне виконання ТОВ «ВК «Картпром» зобов`язання за договором поставки №37 від 29.01.2020 в частині оплати поставленого товару. Зокрема, позивач вказує, що ТОВ «КВ «Гофропак Плюс» поставлений йому товар оплатило частково, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 148 421,59 грн, на які було нараховано пеню, штраф та 3% річних за період прострочення з 17.02.2021 по 28.05.2021.
08.07.2021 ТОВ «Гофропак Плюс» подало до Господарського суду міста Києва відповідь на відзив та заяву про уточнення розміру позовних вимог, яка фактично є заявою про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з ТОВ «ВК «Картпром» 122 421,59 грн, з яких 99  448,67 грн заборгованості за поставлений товар, 15  892,11 грн штрафу, 5  810,13 грн пені та 1  270,68 грн 3% річних.
Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «ВК «Картпром» на користь ТОВ «Гофропак Плюс» 99  448,67 грн основного боргу, 15  892,11 грн штрафу, 5  810,13 грн пені, 1  270,68 грн 3% річних та 2  270,00 судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, місцевий господарський суд вказав, що долучені до матеріалів справи виписки платежів, платіжні доручення та підписаний сторонам акт звірки взаєморозрахунків свідчать, що ТОВ «ВК «Картпром» оплатило поставлений товар частково, у результаті чого на момент звернення ТОВ «Гофропак Плюс» з позовом у цій справі існує прострочена заборгованість у розмірі 99  448,67 грн; матеріали справи не містять доказів оплати ТОВ «ВК «Картпром» вказаної суми заборгованості. За таких підстав господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з ТОВ «ВК «Картпром» основного боргу у розмірі 99 448, 67 грн є правомірною і підлягає задоволенню повністю. 
Задовольняючи вимоги про стягнення з ТОВ «ВК «Картпром» на користь ТОВ «Гофропак Плюс» пені та штрафу, місцевий господарський суд вказав, що їх розрахунок здійснено вірно та відповідно до умов договору. Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, суд дійшов висновку, що нарахування здійснено вірно та відповідно до ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021, ТОВ «ВК «Картпром» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «ВК «Картпром» посилається на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права, зокрема, ст. 530 ЦК України.
На думку скаржника, строк оплати поставленого йому позивачем за договором поставки товару ще не настав. Відповідно, не настало і прострочення зобов`язання з оплати цього товару. Апелянт також зазначає, що позивач до нього з листами про оплату товару не звертався.
За наведених підстав скаржник вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Мартюк А.І., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9181/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі № 910/9181/21.
06.09.2021 матеріали справи №910/9181/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А, Сулім В.В. (у зв`язку з відпусткою суддів Мартюк А.І. та Пашкіної С.А.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК «Картпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/9181/21 залишено без руху; надано ТОВ «ВК «Картпром» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 3  405,00 грн у встановленому порядку; надання доказів направлення копії апеляційної скарги (з доданими до неї документами) позивачу - ТОВ «Гофропак Плюс» у встановленому порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ВК «Картпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/9181/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Куксов В.В. (у зв`язку з відпусткою судді Суліма В.В.).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ВК «Картпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/9181/21 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.
ТОВ "Гофропак Плюс" надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що строк оплати поставленого за договором товару ще не настав, є необґрунтованими, оскільки сторони не узгоджували інших умов оплати товару, ніж ті, що визначені у договорі поставки; відзначає, що жодних додаткових угод з цього приводу сторони не укладали.
ТОВ «Гофропак Плюс» вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до ТОВ «ВК «Картпром» з листами про оплату поставленого товару, спростовуються матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
29.01.2020 ТОВ «Гофропак Плюс» (постачальник) та ТОВ «ВК «Картпром» (покупець) уклали договір поставки №37 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупцю товар - гофротару, а покупець зобов`язався приймати та своєчасно здійснювати оплату товару на умовах цього договору.
Відповідно до п. 2.2.3 покупець зобов`язався своєчасно проводити оплату послуг і товару постачальнику у строки та в обсягах, передбачених цим договором.
Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах попередньої оплати у розмірі 100% платежу вартості партії товару.
Згідно з п. 4.5 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару, дата якого вказується у видаткових накладних, складених і підписаних уповноваженими представниками сторін.
У разі порушення термінів оплати товару відповідно до п. 3.2 договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 6.1 договору).
Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення покупцем термінів оплати партії поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості партії товару, оплату за який прострочено.
В період з 16.02.2021 по 24.02.2021 ТОВ «Гофропак Плюс» поставило ТОВ «ВК «Картпром» гофротару на суму 158  921,06 грн, що підтверджується видатковими накладними №501 від 16.02.2021 на суму 71  165,04 грн, №567 від 19.02.2021 на суму 47  763,02 грн, №623 від 24.02.2021 на суму 39  993,00 грн та товарно-транспортними накладними №№Вн-501 від 16.02.2021, Вн-567 від 19.02.2021, Вн-623 від 24.02.2021, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.
Претензії або інші повідомлення про порушення ТОВ «Гофропак Плюс» договору з боку ТОВ «ВК «Картпром» відсутні.
ТОВ «Гофропак Плюс» виставило ТОВ «ВК «Картпром» рахунки на оплату №523 від 16.02.2021 на суму 71  165,04 грн, №589 від 19.02.2021 на суму 47  763,02 грн та №642 від 24.02.2021 на суму 39 993,00 грн.
ТОВ «Гофропак Плюс» звернулось до ТОВ «ВК «Картпром» з листом (вих. №15) від 11.03.2021, у якому повідомило, що станом на 11.03.2021 у ТОВ «ВК «Картпром» утворилась заборгованість перед ним у розмірі 630  448,67 грн за поставлений за договором поставки товар. Посилаючись на умови п. п. 2.2.3, 3.2, 6.1, 6.3 та 10.2 договору, ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України ТОВ «Гофропак Плюс» просило ТОВ «ВК «Картпром» здійснювати розрахунок за поставлений товар відповідно до графіку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Гофропак Плюс».
ТОВ «ВК «Картпром» листом (вих. № 105) від 18.03.2021 у відповідь на лист (вих. №15) від 11.03.2021 повідомило ТОВ «Гофропак Плюс», що станом на 18.03.2021 заборгованість ТОВ «ВК «Картпром» перед ТОВ «Гофропак Плюс» складає 500  448,367 грн. Вказаним листом ТОВ «ВК «Картпром» гарантувало ТОВ «Гофропак Плюс» погашення заборгованості за договором поставки згідно з наведеним у цьому листі графіком та повідомило, що заборгованість за поставлений товар буде повністю погашено до 23.04.2021, а також принесло свої вибачення за прострочені платежі.
Наявні у матеріалах справи виписки платежів, платіжні доручення №4857 від 07.06.2021 та №4875 від 14.06.2021 свідчать, що ТОВ «ВК «Картпром» оплатило поставлений йому товар частково, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 99  448,67 грн.
ТОВ «Гофропак Плюс» звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з ТОВ «ВК «Картпром» заборгованість за поставлений товар згідно з договором товар та нараховані на суму заборгованості пеню, штраф та 3% річних.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ТОВ «ВК «Картпром» у відзиві на позовну заяву вказує, що оскільки поставка товару відбулась без попередньої оплати, строки оплати товару сторонами не визначені, а відтак прострочка оплати товару не настала.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з нормами ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В ч. 3 ст. 180 ГК України  визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 55  цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України  про договір купівлі-продажу (ст. 265 ГК України).
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до   ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як встановлено вище, в період з 16.02.2021 по 24.02.2021 ТОВ «Гофропак Плюс» поставило ТОВ «ВК «Картпром» гофротару на суму 158  921,06 грн. 
При цьому, ТОВ «Гофропак Плюс» листом (вих. №15) від 11.03.2021 повідомило ТОВ «ВК «Картпром», що станом на 11.03.2021 у ТОВ «ВК «Картпром» утворилась заборгованість перед постачальником за поставлений згідно з договором поставки товар, яку просило оплатити відповідно до графіку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Гофропак Плюс».
ТОВ «ВК «Картпром» листом (вих. № 105) від 18.03.2021 у відповідь на лист (вих. №15) від 11.03.2021 гарантувало ТОВ «Гофропак Плюс» погашення заборгованості за договором поставки згідно з наведеним у цьому листі графіком та повідомило, що заборгованість за поставлений за договором поставки товар буде повністю погашено до 23.04.2021, а також принесло свої вибачення за прострочені платежі.
Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що ТОВ «ВК «Картпром» оплатило поставлений йому товар частково, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 99  448,67 грн.
Наведеним спростовуються посилання ТОВ «ВК «Картпром» у апеляційній скарзі, що ТОВ «Гофропак Плюс» до нього з листами про оплату товару не зверталось, строк оплати товару згідно зі ст. 530 ЦК України не настав.
Докази сплати заборгованості у розмірі 99  448,67 грн у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з ТОВ «ВК «Картпром» на користь ТОВ «Гофропак Плюс» 99  448,67 грн заборгованості.

Щодо вимог ТОВ «Гофропак Плюс» про стягнення з ТОВ «ВК «Картпром» 15  892,11 грн штрафу та 5  810,13 грн пені колегія суддів зазначає таке.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.  Договір є обов`язковим для виконання сторонами  (ст. 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у ст. 3 ЦК України.
Разом з тим за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України  визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як встановлено вище, умовами п. 6.1 договору сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати товару відповідно до п. 3.2 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У разі порушення покупцем термінів оплати партії поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості партії товару, оплату за який прострочено (п. 6.3 договору).
Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Положеннями ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно неналежне виконання господарського зобов`язання у цьому випадку полягає у простроченні покупцем оплати отриманого за договором поставки товару у встановлений строк.
Таке ж розуміння прострочення боржника в зобов`язанні вбачається і з приписів ч. 1 ст. 612 ЦК України, за якою боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та пені, а також можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам ч. ч. 2 та 4 ст. 231 ГК України.  В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, а також приписами ст. 546 ЦК України  та ст. 231 ЦК України.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 15  892,11 грн штрафу та 5  810,13 грн пені.

Щодо вимог ТОВ «Гофропак Плюс» про стягнення з ТОВ «ВК «Картпром» 1  270,68 грн 3% річних, нарахованих за період часу з 17.02.2021 по 28.05.2021, колегія судів зазначає таке.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням в т.ч. 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1  270,68 грн 3 % річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/9181/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/9181/21 залишити без змін.
3. Справу №910/9181/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                В.В. Куксов