ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 р. 	Справа № 520/18867/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.04.21  по справі № 520/18867/2020
за позовом      ОСОБА_1  
до     Військової частини НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ,      Військової частини НОМЕР_3 "138 Центр спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичним актам) військової служби правопорядку" ,      Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку"      
третя особа     Запорізький зональний відділ Військової служби правопорядку (2 спеціальний відділ Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", Військової частини НОМЕР_3 "138 Центр спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичним актам) військової служби правопорядку", Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку", третя особа    Запорізький зональний відділ Військової служби правопорядку (2 спеціальний відділ Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 20.06.2008 року по 25.01.2013 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 20.06.2008 по 25.01.2013;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 , щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.01.2013 по 06.10.2014 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.01.2013 по 06.10.2014;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2018 роки та зобов`язати відповідача, нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення;
- визнати бездіяльність протиправною Військової частини НОМЕР_2 , щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача виплатити підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;
- визнати бездіяльність протиправною Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача виплатити підйомної допомоги як такій, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;
- відшкодувати позивачу витрати на надання професійної правничої допомоги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що дії відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26.06.2008 по 25.01.2013, з 25.01.2013 по 06.10.2014, з 06.10.2014 по 20.07.2018, а також дії щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2018 роки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км в розмірі місячного грошового забезпечення, є протиправними та такими, що порушують законні права позивача на оплату праці, у зв`язку з чим, такі підлягають захисту та відновленню в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування "Центр" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 20.06.2008 по 25.01.2013.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування "Центр" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.06.2008 по 25.01.2013.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 "138 Центр спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичним актам) військової служби правопорядку"  щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.01.2013 по 06.10.2014.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 "138 Центр спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичним актам) військової служби правопорядку" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.01.2013 по 06.10.2014.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.07.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.07.2018.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування "Центр" щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування "Центр" здійснити виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом для продовження проходження військової служби.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" здійснити виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом для продовження проходження військової служби.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 "40 бригада тактичної авіації Повітряного командування "Центр" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1340,00 грн. (одна тисяча триста сорок гривень 00 копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_3 "138 Центр спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичним актам) військової служби правопорядку" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1340,00 грн. (одна тисяча триста сорок гривень 00 копійок).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1340,00 грн. (одна тисяча триста сорок гривень 00 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку", відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доданий ОСОБА_2 відзив від імені ОСОБА_1 , не приймається до уваги під час апеляційного розгляду справи, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності повноважень Пушкарьова І.О. на представництво інтересів позивача в Другому апеляційному адміністративному суді. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 22.12.2014 (а.с. 45).
В період з 24.11.2014 по 16.01.2015, з 03.08.2015 по 04.11.2015, з 11.12.2015 по 12.05.2016, з 13.12.2016 по 13.03.2016 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, відповідно до довідки № 634 від 31.08.2017 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 44).
Відповідно до витягу із наказу № 173 від 20.07.2018, майора ОСОБА_1 , оперативного чергового відділення оперативних чергових штабу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом начальника Головного управління персоналу – заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.06.2018 № 147 з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «і» пункту 1 частини восьмої цієї самої статті, вважати що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Ізюмського об`єднаного міського військового комісаріату Харківської області.
З 20.07.2018 виключено зі списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення.
Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 15 років 0 місяців, пільгова - 3 роки 10 місяців.
Виплачено надбавку за особливості проходження служби в розмірі 10,5% (десяти з половиною) відсотків та щомісячну грошову премію у розмірі 50% (п`ятидесяти) відсотків з « 01» по « 20» липня 2018 року.
Виплачено надбавку у зв`язку з роботою в умовах режимних обмежень у розмірі 15% (п`ятнадцяти) відсотків від посадового окладу по 20.07.2018 року.
З 20.07.2018 припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.
Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана тривалістю 20 (двадцять) діб (з « 01» по « 16» травня 2018 року та з « 14» по « 19» липня 2018 року).
Грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримав.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, не отримував.
Виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 за 18 календарних років в сумі 99088 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімдесят вісім) гривень 28 копійок.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, виплачено грошову компенсацію у розмірі 49150 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 71 копійку вартості речового майна, що належить до видачі.
Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця не надавались.
Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений (а.с. 46-47).
З 06.10.2014 по 20.07.2018, позивач, відповідно до витягу послужного списку ОСОБА_1 , проходив військову службу у 2 спеціальному відділу Військової служби правопорядку (м Запоріжжя), який відноситься до військової частини НОМЕР_1 «Східне територіальне управління Військової служби правопорядку».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач, Військова частини НОМЕР_1 , повинна була під час його звільнення нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби, але своєю протиправною бездіяльністю, відповідач не здійснив перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 06.10.2014 по 20.07.2018.
Вказує, що відповідач, Військовій частині НОМЕР_1 . протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Крім того, позивачем зазначено, що йому протиправно не виплачено відповідачем,  Військовою частиною НОМЕР_1 , підйомну допомогу як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, оскільки 06.10.2014 року позивача направили з 138 Центру спеціального призначення (протидії диверсіям та терористичних актам) військової служби правопорядку, який відноситься до Військової частини НОМЕР_3 і розташований за адресо: АДРЕСА_1 , до 2-го спеціального відділу Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя), який відноситься до Військової частини НОМЕР_1 «Східне територіальне управління Військової служби правопорядку», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Відстань між зазначеними географічними містами становить більше 100 км.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2014 року по 20.07.2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ст. ст. 1, 1-2, 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон № 1282-XII).
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з ст. 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Згідно з ст. 9 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (надалі - Порядок).
Відповідно до п. 1-1 Порядку, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з п.п. 4, 5 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики (п.14 Порядку).
Колегія суддів зазначає, що нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців та обмеження виконання цих, зокрема, внаслідок відсутності відповідних бюджетних асигнувань не є правовою та законною підставою для недотримання вимог закону та нездійснення виплати такої індексації.
Крім того, згідно правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Військовою частиною НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) не надано жодних доказів на спростування факту не нарахування та не виплати позивачу за період з 06.10.2014 по 20.07.2018 індексації грошового забезпечення, що є порушенням вимог Закону № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Отже, бездіяльність відповідача, Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018, є протиправною.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018 колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, що забезпечить поновлення порушеного права, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача, Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2014 по 20.07.2018.
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2018 роки та зобов`язати відповідача (ЄДРПОУ: 24289637), нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про відпустки", установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік ( п.12 ч.1 ст.12 Закону).
Згідно з п.п. 8, 14, 17-19, 21 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Відповідно до ст. 1 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Тобто, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12   ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".
Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (надалі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону "Про відпустки" та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з 2014 року по 2018 рік.
З урахуванням встановлених по справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.07.2018 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.07.2018 року.
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача (ЄДРПОУ: 24289637) нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України".
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"   від 30.08.2017 № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пп. 3 п. 5 Постанови №704, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 7 Постанови № 704, видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Згідно з п.п. 2, 4 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення включає одноразові додаткові види грошового забезпечення, до яких належать, зокрема, допомоги.
Грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 1, 7, 9 розділу ХХIV Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород).
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання та розмір потреби.
Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
Судовим розглядом встановлено, що позивач, у 2018 році позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 «Східне територіальне управління Військової служби правопорядку». Під час проходження служби, позивачем подано заяву про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, але відповідач не нарахував та не виплатив позивачу вказану матеріальну допомогу.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, позивач не отримував, що вбачається з витягу із наказу № 173 від 20.07.2018, майора ОСОБА_1 .
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, є протиправною та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, у розмірі місячного грошового забезпечення.
Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльність протиправною відповідача Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язання відповідача виплатити підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-ХІІ), при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Згідно з п. 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України 22.10.2001 № 370 (надалі - Інструкція № 370) (яка діяла у період виникнення спірних відносин), особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 Інструкції № 370, розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.
У разі призначення на посади або передислокації військової частини (підрозділу) в ті місцевості, де чинним законодавством України передбачена виплата підвищених посадових окладів, підйомна допомога виплачується з урахуванням підвищених посадових окладів.
Згідно з п. 4.2 Інструкції № 370, підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини або підрозділу, у новому пункті постійної дислокації частини (підрозділу) на підставі наказу командира частини про прибуття до місця дислокації.
Відповідно до п. 16 Інструкції № 370, підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більше ніж за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади і передислокацією військової частини або підрозділу. При цьому фактичний переїзд військовослужбовця визначається за датою вступу його до виконання обов`язків за посадою або прибуття в новий пункт постійної дислокації військової частини (підрозділу), а членів сім`ї - за датою прибуття їх до нового місця служби військовослужбовця.
Враховуючи вимоги частини 4 статті 5 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», накази Міністра оборони України від 03 листопада 2006 року № 639 "Про розподіл зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України" (зі змінами), від 12 червня 2002 року № 198 "Про заходи щодо створення Військової служби правопорядку у Збройних Силах України" (на час виникнення спірних відносин) у взаємозв`язку зі змістом абзацу 12 пункту 4 Концепції реформування кримінальної юстиції України Військова служба правопорядку у Збройних Силах України – у 2014 році на базі Запорізького зонального відділу м. Запоріжжя був сформований 2-й спеціальний відділ Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя) та з прямим підпорядкуванням Військовій частині НОМЕР_1 Східне територіальне управління м. Дніпро.
Відповідно до п.п. 1, 2 наказу Міністерства оборони України від 12.05.2016 № 253 «Про розподіл Зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України» затверджено Зони діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Визнано такими, що втратили чинність, накази Міністра оборони України від 03 листопада 2006 року № 639 "Про розподіл зон діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України" (зі змінами), від 12 червня 2002 року № 198 "Про заходи щодо створення Військової служби правопорядку у Збройних Силах України".
З довідки № 101/9 від 04.01.2021 наданої до суду третьою стороною, вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову службу в Запорізькому зональному відділі Військової служби правопорядку, не проходив.
Водночас, матеріалами справи підтверджено, що позивач з 06.10.2014 року по 23.08.2017 року проходив військову службу у 2 спеціальний відділ Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя) Східне територіальне управління Військової служби правопорядку.
Східне територіальне управління Військової служби правопорядку несе відповідальність за виконання завдань і функцій підпорядкованими зональними відділами, зокрема Запорізьким зональним відділом Військової служби правопорядку, що узгоджується з п. 4 Зони діяльності органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та п. 2 примітки, затверджених наказом Міністерства оборони України від 12.05.2016 року № 253.
Отже, з урахуванням встановлених по справі обставин та керуючись нормами, що врегульовують спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що  позивач відповідно до наказу (наказ ПЗНГШ ЗСУ №322 від 06.10.2014) приступив до виконання посадових обов`язків за посадою: старший офіцер відділу спеціального призначення ВОС – 0941003 в 2-му спеціальному відділі Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя) у Військовій частині НОМЕР_1 «Східне територіальне управління Військової служби правопорядку» (за адресою: АДРЕСА_2 ) тоді як до цього, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 (за адресою: АДРЕСА_1 ), тобто в іншому населеному пункті, ОСОБА_1 має право отримати підйомну допомогу на підставі пункту 1 частини третьої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ та пунктів 1, 4 Інструкції № 370.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача, Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), щодо не виплати позивачу підйомної допомоги, оскільки позивач був переведений для проходження служби з Військової частини НОМЕР_3 (за адресою: АДРЕСА_1 ) до 2-го спеціального відділу Військової служби правопорядку (м. Запоріжжя) (за адресою: м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, 2) Військовій частині НОМЕР_1 «Східне територіальне управління Військової служби правопорядку», є протиправною.
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав позивача, що забезпечить поновлення порушеного права необхідн зобов`язати: відповідача, Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ),  здійснити виплату позивачу підйомної допомоги у зв`язку з переїздом для продовження проходження військової служби.
Стосовно розподілу судових витрат здійснених за результатом розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представником позивача на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, надано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги від 11.12.2020; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2632 від 03.09.2012; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія АХ № 1034366 від 22.12.2020; копію реєстру дій та витрат на правовий захист гр-на ОСОБА_1 ; копію акту виконаних робіт направлений на правовий захист гр-на ОСОБА_1 від 22.12.2020 року; копію рахунку на оплату № 315 від 11.12.2020 на суму 4020 грн.; копію квитанції № 0.0.1940885655.1 про оплату юридичних послуг на суму 4020 грн.
Вказані витрати відповідають рекомендаціям щодо ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року.
З урахуванням наданих на підтвердження понесених витрат на правову допомогу документів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1340,00 грн. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 "Східне територіальне управління Військової служби правопорядку" залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №520/18867/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц